ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/16629/24                                     Суддя першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

судді-доповідача:     Файдюка В.В.,
суддів:                       Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства освіти та науки України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти та науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В : 
18 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач-1; МОН України), Державного підприємства "Інфоресурс" (далі - відповідач-2; ДП "Інфоресурс"), в якому просив:
- визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України від 28 листопада 2024 року №3/9463-24 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України та технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», а саме: в розділі «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо формування (відображення) інформації в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, а саме запису «Ні, порушує» про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», з початку навчання у Чернігівському кооперативному фаховому коледжі Чернігівської облспоживспілки з 15 серпня 2024 року;
- зобов`язано Міністерство освіти і науки України вчинити дії щодо внесення змін до Єдиної державної електронної бази з питань освіти, а саме виключити інформацію про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», з початку навчання у Чернігівському кооперативному фаховому коледжі Чернігівської облспоживспілки з 15 серпня 2024 року шляхом заміни запису «Ні, порушує» на запис «Так, не порушує» при формуванні довідки здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти. 
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року, 20 березня 2025 року МОН України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Свою позицію відповідач-1 обґрунтовує тим, що Для здобуття освіти на рівні вищому, ніж раніше здобутий, та збереження послідовності здобуття освіти,  визначеною частиною другою статті 10 Закону України „Про освіту", відрахована із закладу вищої особи особа має саме продовжити навчання на основі раніше здобутої сукупності знань, умінь, навичок, інших компетентностей на відповідному рівні вищої освіти (поновитися на навчання у визначений законодавством спосіб), а не повторно вступити для здобуття того самого ступеню вищої освіти. МОН України відмітило, що функції щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про здобувачів освіти покладено на суб`єктів освітньої діяльності та їх територіальні відокремлені структурні підрозділи, а не на відповідача-1. Апелянт також зазначив, що 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
16 червня 2025 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відповідача-1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року - без змін. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що саме МОН України та ДП «Інфоресурс» мають повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про відсутність порушення ОСОБА_2 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту». ОСОБА_1 наголосив, що незавершена освіта не може бути показником досягнення певного рівня, оскільки особа не пройшла весь необхідний навчальний курс і не підтвердила знання і вміння, тобто лише факт здобуття певного рівня освіти надає особі право на здобуття вищого рівня освіти. Також відзив на апеляційну скаргу містить посилання на постанови апеляційних адміністративних судів у подібних правовідносинах. 
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу МОН України необхідно задовольнити, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року - скасувати, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 навчався у Приватному вищому навчальному закладі «Херсонський економічно-правовий інститут» на денній формі навчання з 08 жовтня 2015 року по 23 лютого 2018 року за спеціальністю 6.030401 «Правознавство» та був відрахований за академічну неуспішність. 
На підставі Наказу від 08 жовтня 2015 року №85-с ОСОБА_1 був поновлений з іншого навчального закладу на 2-й курс.
На підставі Наказу від 15 липня 2016 року №38-с позивач переведений на 3-й курс. 
Згідно з Наказом від 17 липня 2017 року №48-с ОСОБА_1 переведено на 4-й курс та в подальшому, на підставі Наказу від 23 лютого 2018 року №8-с, позивача було відраховано з 4-го курсу за академічну неуспішність.
Вказана вище інформація підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Херсонського економічного-правового інституту від 20 вересня 2024 року №66 (а.с. 21).
20 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Херсонського економічного-правового інституту, за результатом розгляду якої, листом Херсонського економічного-правового інституту від 05 лютого 2025 року №114 його було повідомлено, що коли навчальний заклад готував документи для відповіді, то з`ясувалося, що адміністратор ЄДЕБО інституту зробив помилку, не зареєструвавши наказ від 23 лютого 2017 року №5/1-с про відрахування позивача із складу студентів 3-го курсу, що потягло за цим подальші помилки (автоматичне переведення на 4-й курс, та відрахування вже з 4-го курсу). Адміністрація внесла зміни до ЄДЕБО відповідно до існуючих наказів (а.с. 111).
Згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО про здобувача освіти ОСОБА_1 :
- 08 жовтня 2015 року був поновлений (з іншого закладу освіти) на навчання за освітнім ступенем бакалавра до Приватного вищого навчального закладу «Херсонський економічно-правовий інститут», відрахований 30 червня 2018 року;
- 15 серпня 2024 року зарахований на навчання за освітнім ступенем фаховий молодший бакалавр до Чернігівського кооперативного фахового коледжу Чернігівської облспоживспілки (а.с. 17).
На запит позивача Чернігівський кооперативний фаховий коледж Чернігівської облспоживспілки 03 вересня 2024 року сформував довідку №247871 про здобувача освіти за даними ЄДЕБО щодо ОСОБА_1 , в якій зазначено, що поточне здобуття освіти порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» (а.с. 16).
Не погоджуючись з таким висновком, ОСОБА_1 звернувся до МОН України із заявою щодо порушення послідовності здобуття освіти, на яку листом від 28 листопада 2024 року №3/9463-24 його було повідомлено, що згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО, ОСОБА_1 у 2015 році був поновлений до Приватного вищого навчального закладу «Херсонський економічно-правовий інститут» за освітнім ступенем бакалавр за спеціальністю 6.030401 «Правознавство» та відраховано 23 лютого 2018 року. У 2024 році позивач був зарахований до Чернігівського кооперативного фахового коледжу Чернігівської облспоживспілки за освітнім-професійним ступенем фаховий молодший бакалавр за спеціальністю 081 «Право». Здобуття освіти на рівні, нижчому ніж рівень попереднього навчання, не вважається послідовним. Саме тому у довідці, на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО у відповідному полі буде зазначено «Ні, порушує». Також вказано, що питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності (а.с. 18-20). 
Вважаючи протиправною таку відмову МОН України, ОСОБА_1 звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що процес здобуття освіти Артеменком А.О. є послідовним у розумінні частини другої статті 10 Закону України «Про освіту», однак МОН України, в порушення чинного законодавства України, не забезпечило належного функціонування системи ЄДЕБО. Крім того, саме Міністерство освіти і науки України та технічний адміністратор ЄДЕБО - Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» мають повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» щодо позивача. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги МОН України, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.
Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630 (далі - Положення №630), визначено, що Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Міністерство освіти і науки України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Відповідно до Указу Президента України від 30 вересня 2010 року №926 «Про заходи щодо забезпечення пріоритетного розвитку освіти в Україні» постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року №752, затверджено Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти.
Міністерству освіти і науки, молоді та спорту: забезпечено створення до 01 січня 2012 року та функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти; розробити та затвердити порядок формування та функціонування зазначеної Єдиної бази.
16 травня 2024 року постановою Кабінету Міністрів України №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Цей Порядок, як в ньому зазначено, визначає, в тому числі, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до абзацу першого пункту 62 Порядку №560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII, в редакції Закону від 11 квітня 2024 року №3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також, зокрема: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Таким чином, у період проведення загальної мобілізації, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які є здобувачами, зокрема, вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» необхідність прийняття такого акту обумовлена тим, що у зв`язку з триваючою військовою агресією російської федерації проти України, нарощування зусиль агресора щодо подальшого захоплення території нашої держави, постало питання щодо удосконалення механізмів проведення заходів мобілізації для залучення більшої кількості населення бажаючого стати на захист суверенітету і територіальної цілісності України, а також забезпечення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів та удосконалення окремих питань проходження військової служби.
Завданням законопроекту є уточнення питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, посилення соціального захисту військовослужбовців під час отримання медичної допомоги та після звільнення з полону, уточнення обов`язків органів місцевого самоврядування, місцевих державних адміністрацій, військово-цивільних адміністрацій, військових адміністрацій, підприємств, установ і організацій та громадян України під час проведення мобілізації, уточнення підстав для надання відстрочки та звільнення від призову на військову службу, а також підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.
Отже, очевидним є те, що положення пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» направлені на дотримання справедливого балансу між конституційним правом особи на освіту та її конституційним обов`язком щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України.
Задля цього законодавцем запроваджено певні умови здобуття освіти, як підстави для надання відстрочки від призову на військову службу, а саме те, що особою здобувається рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти та у послідовності визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Таким чином, у разі здобуття військовозобов`язаним вищої освіти, який навчається за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобуває рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», за відсутності з його боку зловживанням права на освіту у різних формах, він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до частини другої статті 10 Закону України від 05 вересня 2017 року №2145-VIII «Про освіту» рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України від 01 липня 2014 року №1556-VII «Про вищу освіту» вища освіта - це сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.
Згідно з абзаців першого-п`ятого частини першої статті 5 Закону № 1556-VII підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: 
- початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; 
- перший (бакалаврський) рівень; 
- другий (магістерський) рівень; 
- третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
В свою чергу, відповідно до частини другої статті 5 вказаного Закону здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти:
1) молодший бакалавр;
2) бакалавр;
3) магістр;
4) доктор філософії/доктор мистецтва.
Законом України «Про вищу освіту» вища освіта визначається як сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень ніж рівень повної загальної середньої освіти.
Після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня освіти, особі, яка приступила до навчання, впродовж періоду навчання надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на тому самому рівні вищої освіти.
Повторне зарахування означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності. У термінах визначення послідовності здобуття освіти це свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 08 жовтня 2015 року навчався у Приватному вищому навчальному закладі «Херсонський економічно-правовий інститут» на денній формі навчання за спеціальністю 6.030401 «Правознавство» та 23 лютого 2018 року був відрахований за академічну неуспішність. 
У 2024 році позивач був зарахований до Чернігівського кооперативного фахового коледжу Чернігівської облспоживспілки за освітнім-професійним ступенем фаховий молодший бакалавр за спеціальністю 081 «Право».
Отже, враховуючи те, що наступним освітнім рівнем після освітнього рівня бакалавра є освітній рівень магістра, а не фахового молодшого бакалавра, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи МОН України, що здобуття освіти на рівні, нижчому ніж рівень попереднього навчання, не вважається послідовним.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами МОН України, що ОСОБА_1 здобуває освіту в непослідовному порядку, а в довідці, сформованій відповідно до вимог законодавства на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», що відповідає дійсності.
Станом на день розгляду справи позивач навчається за денною формою здобувача освіти і здобуває рівень освіти молодший бакалавр, що є нижчим за попередній рівень освіти бакалавр який останній намагався отримати в 2018 році.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він повністю не здобув належного рівня освіти , суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня вищої освіти, особі, яка приступила до навчання, впродовж періоду навчання надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на відповідному рівні вищої освіти. 
Повторне зарахування означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності на тому самому рівні вищої освіти. 
У термінах визначення послідовності здобуття освіти це свідчить про здобуття вищої освіти в непослідовному порядку, що ніяким чином не пов`язано з реалізацією особою права на здобуття освіти.
Посилання позивача на те, що для цілей застосування положень пункту 1 частини третьої  статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» раніше здобутий рівень освіти слід вважати саме завершений процес, що підтверджується відповідним документом про освіту (в даному випадку дипломом бакалавра), а тому зарахування та подальше відрахування з навчального закладу не можливо вважати здобутим рівнем освіти, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки за умови такого тлумачення вказаної норми права здобувач освіти, задля можливості отримання відстрочки від призову, може постійно перебувати в статусі «здобувача освіти» - зараховуючись (поступаючи) та відраховуючись з навчального закладу на той же самий (з того ж самого) рівень освіти. 
У такому випадку мета вступу до навчального закладу буде полягати не в здобутті освіти, а в отриманні відстрочки від призову, що буде суперечити положенням пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» метою яких, як зазначено вище, є дотримання справедливого балансу між конституційним правом особи на освіту та її конституційним обов`язком щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України.
Таким чином, встановлені у справі обставини є підставою для висновку, що позивачем порушено послідовність здобуття рівнів освіти, визначена ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII, оскільки позивач вже здобував освіту за рівнем, який був подібний наявному у нього рівня освіти, отримував необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на відповідному рівні вищої освіти, а тому довідка про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 03 вересня 2024 року №247871 сформована правильно.
Враховуючи встановлені вище обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 шляхом зобов`язання МОН України та технічного адміністратора ЄДЕБО - Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» внести зміни до даних, що містяться в ЄДЕБО, оскільки як встановлено вище, ОСОБА_1 дійсно була порушена черговість здобуття освіти, визначена статтею 10 Закону України «Про освіту». 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Міністерства освіти та науки України - задовольнити повністю. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства освіти та науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення виготовлено 31 липня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                                                В.В. Файдюк

Судді                                                                                                    В.О. Аліменко

                                                                                                              Є.І. Мєзєнцев