ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" серпня 2025 р.                                                                     Справа №914/4/25
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                             Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест" б/н від 29.05.2025,
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025, суддя Матвіїв Р.І., м.Львів, повний текст рішення складено 12.05.2025
у справі №914/4/25
за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", м. Київ,
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест", смт. Гніздичів, Стрийський район, Львівська область,
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП - Лізинг”, м. Київ,
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Альфа Страхування”, м. Київ,
про стягнення 221 708,64 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест" про стягнення 221 708,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як страховик, виплатив страхове відшкодування в розмірі 221?708,64 грн. за договором добровільного страхування внаслідок настання страхового випадку — пошкодження застрахованого транспортного засобу з вини працівника відповідача. Відповідно до статей 993, 1166 та 1172 Цивільного кодексу України та статті 108 Закону України «Про страхування», до позивача перейшло право вимоги (суброгація) до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, якою є відповідач як роботодавець винної особи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю “КПК-Агроінвест” на користь приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Універсальна” 221 708,64 грн. заборгованості і 2 660,50 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілій стороні, набуває право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, в порядку суброгації відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування». У справі встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини працівника відповідача, який діяв у межах своїх трудових обов`язків, а тому відповідальність за завдану шкоду несе саме відповідач як його роботодавець згідно зі статтею 1172 Цивільного кодексу України. Водночас відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарантія» за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності №?082-04/22-ЦВ від 01.03.2022. Відповідач не виконав умов цього договору — не повідомив страховика про настання страхового випадку, що стало підставою для відмови останнього у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, у позивача не було можливості реалізувати право вимоги до страховика відповідача, тому стягнення підлягає безпосередньо з відповідача. Позивач надав належні й допустимі докази виплати страхового відшкодування, зокрема оригінал платіжної інструкції, тоді як відповідач не спростував ані факту ДТП, ані факту виплати, ані обґрунтованості розрахунку розміру шкоди. З огляду на це суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи
30.05.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний кабінет" надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест" б/н від 29.05.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 у справі №914/4/25.
Апелянт не погоджується з висновком суду щодо обґрунтованості розміру страхового відшкодування в сумі 221?708,64 грн. Зокрема, акт надання послуг, покладений в основу страхового акту, не містить підпису уповноваженої особи ТОВ «ОТП Лізинг», що позбавляє його належної доказової сили. Крім того, позивачем не надано оригіналів рахунків, експертних висновків та інших документів, які підтверджують фактичні витрати на ремонт у заявленому розмірі.
Також апелянт вважає, що судом неправомірно визначено відповідача у справі, оскільки відповідальність за спричинення шкоди мала бути покладена на страховика — ПрАТ «СК «Альфа Страхування», з яким у відповідача був укладений чинний договір страхування цивільної відповідальності. Відмова страховика у здійсненні страхового відшкодування була формальною і необґрунтованою, без належного дослідження обставин настання страхового випадку, що суперечить положенням статей 993 та 1194 Цивільного кодексу України, а також статті 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до зазначених норм, страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду у межах страхової суми, а відповідальність відповідача можлива лише у випадку недостатності страхового відшкодування.
Позивач та треті особи своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, не скористались, відзиву на апеляційну скаргу не подали.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 справу №914/4/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г..
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест" б/н від 29.05.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 у справі №914/4/25 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест" б/н від 29.05.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 у справі №914/4/25 та постановлено здійснювати розгляд справи №914/4/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машини від 04.03.2020 товариство з обмеженою відповідальністю “ОТП Лізинг” є власником трактора колісного John Deere 8370R, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Страховиком вказаного транспортного засобу є позивач на підставі генерального договору № 3001/283/001287 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 04.01.2022. Такий договір укладено приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “Універсальна” (надалі - позивач) і товариством з обмеженою відповідальністю “ОТП Лізинг” (надалі - страхувальник) 01.02.2023. Відповідно до п. 1.1 генерального договору предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, зазначеними в страховому бордеро. 
Тобто бордеро є невід`ємною частиною генерального договору, і його підписання (або прийняття страховиком у письмовій формі/електронній системі) вважається згодою сторін на включення нових застрахованих осіб або об`єктів до дії договору.
Відповідно до бордеро від 01.02.2023 під порядковим номером 58 застрахованим транспортним вказано трактор колісний John Deere.
Представник відповідача Івасько С.М. 08.03.2023 надав пояснення позивачу про те, що 07.03.2023 о 10:00 год стався страховий випадок за участю транспортного засобу John Deere 8370R, реєстраційний № НОМЕР_1 в с. Заболотівці. Згідно з описом події гр. ОСОБА_1 , розвантажуючи вантаж трактором МТЗ д.н.з. НОМЕР_2 (трактор перехилило) здійснив зіткнення з трактором John Deere 8370R, який стояв поруч.
ОСОБА_1 , тракторист-машиніст у товаристві з обмеженою відповідальністю “КПК-Агроінвест”, надав пояснення працівнику поліції 07.03.2023 стосовно події, вказав, що при розвантаженні мішка з причіпа, почавши рух, відчув, що вагою вантажу трактор перехиляє в сторону, внаслідок чого сталося зіткнення з трактором John Deere 8370R, який стояв завантажений мінеральними добривами.
Відповідно до пояснень іншого працівника товариства з обмеженою відповідальністю “КПК-Агроінвест” – тракториста сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 , наданих працівниками поліції 07.03.2023, такий був водієм транспортного засобу John Deere 8370R, а водій ОСОБА_1 , розвантажуючи мішки, не врахував особливостей вантажу і в`їхав в кабіну трактора John Deere 8370R, завдавши механічних пошкоджень.
Жидачівський районний суд Львівської області у справі № 443/425/23 встановив доведеним факт порушення ОСОБА_1 як учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, і 22.03.2023 постановив рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
На підставі заяви позивача 13.03.2023 аварійним комісаром Войтиком Т.М. складено протокол огляду транспортного засобу, здійснено ремонтну калькуляцію та визначено вартість ремонту в сумі 259 802,76 грн.
Відповідно до звіту № 897/23 про оцінку трактора колісного John Deere 8370R, складеного 23.03.2023, вартість відновлювального ремонту трактора колісного становить 259 802,76 грн., з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу – 198 792,98 грн., а ринкова вартість трактора колісного становить 9 513 591,43 грн.
Згідно з актом надання послуг від 05.05.2023, складеним між власником трактора (ТОВ“ОТП Лізинг”) і виконавцем (ТОВ “Агросем”), а також згідно з платіжною інструкцією від 25.04.2023 товариство з обмеженою відповідальністю “ОТП Лізинг” сплатило товариству з обмеженою відповідальністю “Агросем” за ремонт 278 872,60 грн. 
Позивач склав страховий акт № G-11347-1 від 02.07.2023 про виплату товариству з обмеженою відповідальністю “ОТП Лізинг” 221 708,64 грн. страхового відшкодування. 
Відповідно до платіжної інструкції № 50597 від 03.07.2023 позивач сплатив товариству з обмеженою відповідальністю “ОТП Лізинг” 221 708,64 грн. з призначенням платежу “страхове відшкодування ТОВ “ОТП Лізинг” 35912126, трактор, інша р. н. НОМЕР_1 …”.
Щодо іншого учасника страхової події – ТОВ “КПК-Агроінвест” як власника трактора Беларус-82.1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , то страховиком цивільної відповідальності відповідача є приватне акціонерне товариство “СК “Альфа Страхування” на підставі чинного на час страхового випадку договору від 15.11.2022 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків. 
Учасники справи не подали в матеріали справи ІІ частину такого договору страхування, яка регламентує умови виплати страхового відшкодування, однак на таку частину договору покликається третя особа-2 в своєму листі, адресованому позивачу, і учасники справи не заперечили існування такої частини договору та обов`язку страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у визначений договором спосіб і строк.
Так, зі змісту листа від 18.09.2023, позивач звертався до публічного акціонерного товариства “СК “Альфа Страхування” з вимогою виплатити страхове відшкодування в порядку суброгації. Відповідаючи на таку заяву, ПАТ “СК “Альфа Страхування” відмовило у виплаті, вказавши про невиконання страхувальником обов`язків по повідомленню про настання страхового випадку та виклавши положення пп. 4.1.1, пп. 4.2.3, пп. 7.1.5, п. 7.1.7, пп. 7.1.8 ІІ частини договору страхування. Зокрема відповідно до пп. 4.2.3 страхувальник, особа, відповідальність якої застрахована, водій, застрахована особа зобов`язаний подати письмову заяву страховику про настання випадку, що може бути визнаний страховим, не пізніше 3-х робочих днів з дня настання такого випадку.
У матеріалах справи відсутні докази існування протилежного та повідомлення третій особі-2 про настання випадку, пов`язаного з подією 07.03.2023, у вказаний строк. Відповідач не повідомив і не підтвердив доказами, що він звертався до свого страховика з таким повідомленням.
Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 у цій справі оскаржується відповідачем в повному обсязі.
Предметом позову є стягнення з ТОВ "КПК-Агроінвест" на користь ПрАТ "СК "Універсальна" суми 221?  708,64 грн, яку остання виплатила за договором добровільного страхування як страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з вини працівника відповідача. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини, які виникли між позивачем та його страхувальником, а також між відповідачем та його страховиком, ґрунтуються на договорах добровільного страхування цивільної відповідальності, а тому підлягають регулюванню відповідно до положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».
Відповідно до частини першої статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься в статті 27 Закону України «Про страхування».
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).
Верховний Суд у постанові від 02.10.2024 у справі № 175/4710/16 зробив висновки, що правовідносини, що виникли у зв`язку з виплатою страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат, засновані на суброгації, тобто переході до страховика права вимоги потерпілої особи в деліктному зобов`язанні, тому вимога страхової компанії до завдавача шкоди не є регресною. 
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора - від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором) набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну "перехід" означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно, від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні - до страховика.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, у постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 175/4710/16-ц. 
Таким чином, для правильного вирішення спору про стягнення шкоди в порядку суброгації, ключовим є встановлення особи, яка відповідальна за заподіяння шкоди внаслідок настання страхового випадку.
Відповідно до обставин справи винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 07.03.2023 є працівник відповідача громадянин ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Велика Палата Верховного Суду у справі №426/16825/16-ц у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. 
Судами встановлено, що обставина перебування громадянина ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем та його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не заперечується жодною зі сторін та підтверджена матеріалами справи, зокрема судовим рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 22.03.2023 у справі № 443/425/23. 
З урахуванням положень частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України, відповідальність за шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, несе роботодавець.
У зв`язку з цим, відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», позивач як страховик, який здійснив страхову виплату, набув право вимоги до відповідача — роботодавця особи, винної у спричиненні шкоди.
Так, відповідно до обставин справи відповідальність відповідача була застрахована і відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої 19.06.2019 у справі №465/4621/16-Копія, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України “Про страхування”, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст. 104 Закону України “Про старухвання” підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат є, серед іншого, несвоєчасне повідомлення страхувальником (особою, визначеною у договорі страхування або законодавством) про настання страхового випадку без поважних причин або невиконання інших обов`язків, визначених договором страхування або законодавством, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт, причини та обставини настання страхового випадку або розмір заподіяної шкоди (збитків).
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, відповідач не виконав свого обов`язку за договором страхування — не повідомив страховика про настання події, яка могла бути визнана страховим випадком. Така поведінка суперечить вимогам договору страхування, а також частині першій статті 993 Цивільного кодексу України та статті 104 Закону України «Про страхування», яка прямо передбачає право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі ненадання страхувальником повідомлення про страховий випадок без поважних причин.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідальність за спричинену шкоду мала бути покладена на страховика ПрАТ «СК «Альфа Страхування», є необґрунтованими.
Отже, неможливість стягнення коштів із страховика є наслідком недотримання умов договору самим відповідачем, що виключає його звільнення від відповідальності та не позбавляє позивача права на звернення з вимогою до відповідача як роботодавця особи, винної у завданні шкоди.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що відмова страховика відповідача (третьої особи-2), викладена в листі від 18.09.2023, не була оскаржена жодним із учасників справи — ані позивачем, ані самим відповідачем. Як зазначено третьою особою-2, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування стало ненадання відповідачем повідомлення про настання події, яка могла бути визнана страховим випадком, що узгоджується з приписами статті 104 Закону України «Про страхування».
З огляду на це та беручи до уваги, що саме дії відповідача унеможливили залучення страховика до участі у відшкодуванні шкоди, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач правомірно звернувся з вимогою в порядку суброгації безпосередньо до роботодавця винної особи — відповідача у справі, а не до фізичної особи-водія чи до страхової компанії, з якою було укладено договір страхування.
Щодо доводів апелянта про відсутність доказів, які підтверджують обґрунтованість суми страхового відшкодування в розмірі 221?708,64 грн., колегія суддів апеляційної інстанції вважає ці аргументи необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до встановлених обставин справи, позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику (третій особі — ТОВ «ОТП Лізинг») у розмірі 221?708,64 грн. При розгляді заперечень відповідача щодо достовірності електронного доказу — платіжної інструкції від 03.07.2023 — апеляційний суд зазначає, що позивач подав до суду копії платіжної інструкції № 50597 від 03.07.2023 на суму 221?708,64 грн із зазначеним призначенням платежу: «страхове відшкодування ТОВ «ОТП Лізинг» 35912126, трактор, інша р.н. 28304АІ» 18 та 26 березня, а 31.03.2025 засобами поштового зв`язку надіслав оригінал цієї платіжної інструкції.
Таким чином, наявність платіжної інструкції в оригіналі та копіях, що надані позивачем суду, є належним доказом здійснення ним виплати страхового відшкодування на суму 221?708,64 грн. на користь третьої особи.
Апелянт, ставлячи під сумнів належність поданого доказу, не навів жодного доказу на спростування факту здійснення цієї виплати, зокрема не довів, що така виплата не відбулася або що її сума була іншою. Згідно з частиною першою статті 79 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази з позиції вірогідності. Наявні в матеріалах справи документи підтверджують, що факт здійснення виплати є більш вірогідним, ніж відсутність такого факту, тим більше, що відповідач прямо не заперечував самого факту оплати.
Щодо доводів апелянта про неналежність акту надання послуг № АГ-05/05268 від 05.05.2023, на підставі якого, з його слів, було складено страховий акт, через відсутність підпису уповноваженої особи ТОВ «ОТП Лізинг», колегія суддів зазначає, що такі аргументи не можуть бути підставою для визнання недоведеності понесених витрат. Зазначений акт є лише одним із елементів у загальному обсязі доказів, наданих позивачем. Розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу було здійснено із застосуванням коефіцієнтів фізичного зносу, також у матеріалах справи наявний звіт про оцінку ринкової вартості транспортного засобу, страховий акт № G-11347-1 від 02.07.2023 та підтвердження фактичної виплати коштів. Таким чином, сукупність зазначених доказів є достатньою для підтвердження обґрунтованості заявленої суми страхового відшкодування.
Посилання апелянта на п. 8.10 генерального договору № 3001/394/000001/1 від 04.01.2022 також не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вимога щодо надання, зокрема, рахунків за ремонт транспортного засобу, не є виключною умовою для підтвердження понесених витрат. Надані позивачем докази у своїй сукупності свідчать про встановлення вартості відновлювального ремонту, здійснення відповідного розрахунку та фактичне перерахування грошових коштів страхувальнику.
Суд першої інстанції також правильно звернув увагу, що відповідач не подав жодного альтернативного розрахунку чи експертного висновку, які могли б спростувати заявлену суму шкоди або обґрунтовано поставити її під сумнів.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач довів належність та обґрунтованість суми страхового відшкодування у розмірі 221?708,64 грн, яка відповідає як платіжним документам, так і розрахунковим матеріалам, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 у справі №914/4/25.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ :
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КПК-Агроінвест" б/н від 29.05.2025 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 у справі №914/4/25 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                                                Бойко С. М.

Судді                                                                                                    Бонк Т.Б.

                                                                                                              Якімець Г.Г.