ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/612/24  Номер провадження 22-ц/814/2789/25	Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С. І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Лобова О. А.
Суддів: Дорош А. І., Триголова В. М.
при секретарі: Грицак А. Я.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 березня 2025 року, ухвалене суддею Крєпким С. І., повний текст рішення складено – 31 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -
В С Т А Н О В И В:

12.12.2024 представник ОСОБА_1 – адвокат Храпійчук В.О. звернувся до суду з позовом до територіальної громади Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території села Вороньки Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області, і зареєстрована у Державному земельному кадастрі від 28.05.2020, що належала на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 15.11.1978, за матір`ю залишено дівоче прізвище – « ОСОБА_5 ». 26.04.2023 ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що складається з земельної ділянки, площею 2,4182 га, розташованої за адресою: Полтавська область Лубенський район (колишній – Чорнухинський), село Вороньки Чорнухинська селищна рада, кадастровий номер: 5325180800:00:003:0402, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2024 у справі №754/6563/23 ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_6 . 13.08.2024 державним нотаріусом Щербенко О.В. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно. Причина відмови - правовстановлюючий документ (державний акт на право власності на земельну ділянку) був виписаний на ім`я ОСОБА_7 , ідентифікувати належність документа про право власності на земельну ділянку померлої ОСОБА_6 неможливо. Листом Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області від 12.04.2024 №1627/15-24 повідомлено, що за ОСОБА_7 обліковується зазначена земельна ділянка на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, що зареєстрований за № 010454501175 від 20.12.2004 на ім`я ОСОБА_7 . Державний акт не видано, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який діє з 2013, інформація про зазначену земельну ділянку на ім`я ОСОБА_6 відсутня. Крім того повідомлено, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_7 зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996. Згідно з даними державного реєстру земель, який вівся відділом до 31.12.2012, на ім`я ОСОБА_7 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004, державний акт власником не отриманий. Відповідно до експертного висновку від 18.09.2024 №056/1831-а, складеним Українським бюро лінгвістичних експертиз, записи української мовою особового імені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, є ідентичними.

Рішенням Чорнухинського районного суду Подтавської області від 20 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять будь-яких ідентифікуючих ознак (дати народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, серії та номеру паспорту, інших даних, які ідентифікують особу), які давали б змогу зробити висновок щодо приналежності виготовленого на ім`я ОСОБА_7 державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, померлій ОСОБА_6 , а також того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0126499 від 31.12.1996 було видано саме їй.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, вкладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, як вбачається з відомостей, занесених до свідоцтва (повторного) про народження, НОМЕР_1 , виданого районним бюро виконкому Лохвицької районної ради Полтавської області 10.05.1965, батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, НОМЕР_2 , виданого Чорнухинським ЗАГС Полтавської області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 15.11.1978. За матір`ю залишено дівоче прізвище – « ОСОБА_5 ». Як вбачається з експертного висновку від 18.09.2024 №056/1831-а, складеним Українським бюро лінгвістичних експертиз, записи українською мовою особового імені ОСОБА_8 (свідоцтво про розірвання шлюбу, запис ОСОБА_10 / ОСОБА_6 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 , запис мати ОСОБА_4 ; свідоцтво про смерть (повторно), запис ОСОБА_6 ) та ОСОБА_9 (сертифікат на право на земельну частку (пай), запис ОСОБА_7 ), попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи, є ідентичними. Доказом ідентичності особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є також свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.2024, видане нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. Цим свідоцтвом вона посвідчує, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1925 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/4 (однієї четвертої) частини квартири АДРЕСА_2 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2024 у справі №754/6563/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_6 . Цим рішенням суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 , актовий запис №83, батьками якої визначено: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_4 . Крім того, згідно вказаного вище листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.04.2024 на адресу П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_7 зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996. Також у цьому листі повідомляється, що згідно даних державного реєстру земель, який вівся відділом до 31.12.2012, на ім`я ОСОБА_7 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004, державний акт власником не отриманий. Вище зазначена земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, зареєстрована у Державному земельному кадастрі від 28.05.2020 року, площею 2,4182 га, та визначено кадастровий номер земельної ділянки 5325180800:00:003:0402. Таким чином, вказані вище докази підтверджують ту обставину, що мати позивача ОСОБА_6 (до розлучення в 1978 мала прізвище ОСОБА_10 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником спірної земельної ділянки, тому у суду першої інстанції були всі підстави визнати за позивачем право власності на цю земельну ділянку у порядку спадкування за законом після її смерті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 21.07.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 27.05.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 144-146), які були доставлені до електронних кабінетів. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 26.05.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 21.07.2025 о 09-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я позивача ОСОБА_1 повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. 08.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без участі позивача та її представника. 14.07.2025 представник виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області – Грушка О.М. сформувала в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, 26.04.2023 заведена спадкова справа №495 за заявою ОСОБА_1 (а.с. 10-12, 17, 59-60).

Постановою від 13.08.2024 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402, розташованої на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського призначення, після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Відмова у вчиненні нотаріальної дії обгрунтовано неможливістю ідентифікувати належність документу про право власності на земельну ділянку померлій ОСОБА_6 (а.с. 14).

З фотокопії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 17.11.2015 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, актовий запис №30, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с. 12).

З копії сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ПЛ №0126499 від 31.12.1996 вбачається, що зазначений сертифікат видано на ім`я ОСОБА_7 , мешканки с. Вороньки Чорнухинського району Полтавської області, в тому, що їй як члену спілки селян ім. Карла Маркса належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності цього товариства, розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 30).

Згідно ксерокопії листа відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.04.2024 №1627/15-24, на ім`я ОСОБА_7 зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996 (а.с. 18).

Крім того, на ім`я ОСОБА_7 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004. Державний акт не отриманий. 

Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області зареєстрована у державному земельному кадастрі 28.05.2020, площа 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402 (а.с. 18).

Відповідно до експертного висновку від 18.09.2024 №056/1831-а, записи української мовою особового імені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, є ідентичними (а.с. 15).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно з ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за ОСОБА_1 (як спадкоємцем першої черги) права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території села Вороньки Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області, і зареєстрована у Державному земельному кадастрі від 28.05.2020, що належала на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 – матері позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно зі статтею 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Частиною першою статті 328 ЦК України установлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Отже, ефективним способом захисту прав спадкоємця, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, є вимога до інших спадкоємців (в разі їх відсутності, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття до відповідної територіальної громади за місцем відкриття спадщини (стаття 1277 ЦК України)) про визнання права власності на спадкове майно.

У частинах першій, п`ятій статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 35 ЗК України передбачено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва по право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п.3.1. листа від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності, на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18) вказано, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. ЗК України в редакції, чинній до 01.01.2013, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин справи, позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_3 – батько, ОСОБА_4 – мати, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , виданого районним бюро виконкому Лохвицької районної ради Полтавської області 10.05.1965 (а.с. 11).

15.11.1978 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, актовий запис №30, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_4 від 15.11.1978 (а.с. 12).

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996, зазначений сертифікат видано на ім`я ОСОБА_7 , мешканки с. Вороньки Чорнухинського району Полтавської області, в тому, що їй як члену спілки селян ім. Карла Маркса належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності цього товариства, розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 30).

Згідно ксерокопії листа відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.04.2024 №1627/15-24, на ім`я ОСОБА_7 зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996. Крім того, на ім`я ОСОБА_7 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004. Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області зареєстрована у державному земельному кадастрі 28.05.2020, площа 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402 (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина, 26.04.2023 заведена спадкова справа №495 за заявою ОСОБА_1 (а.с. 10-12, 17, 59-60).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2024 у справі №754/6563/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено в повному обсязі. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк в один місяць, пропущений з поважних причин, достатній для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини за законом після смерті її матері (а.с. 23-27).

Доказом ідентичності особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є також свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.2024, видане нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. Цим свідоцтвом вона посвідчує, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1925 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/4 (однієї четвертої) частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Постановою від 13.08.2024 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402, розташовану на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського призначення, після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що правовстановлюючий документ (державний акт на право власності на земельну ділянку) виписаний був на ім`я гр. ОСОБА_7 . Ідентифікувати належність документу про право власності на земельну ділянку померлій гр. ОСОБА_6 неможливо (а.с. 14).

Відповідно до експертного висновку від 18.09.2024 №056/1831-а, складеного Українським бюро лінгвістичних експертиз, записи українською мовою особового імені ОСОБА_8 (свідоцтво про розірвання шлюбу, запис ОСОБА_10 / ОСОБА_6 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 , запис мати ОСОБА_4 ; свідоцтво про смерть (повторно), запис ОСОБА_6 ) та ОСОБА_9 (сертифікат на право на земельну частку (пай), запис ОСОБА_7 ), попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи, є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок фіксації в різних документах офіційних варіантів жіночого особового імені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 15).

Апеляційний суд у складі колегії суддів, зазначає, що вказані вище докази підтверджують ту обставину, що ОСОБА_6 (до розірвання шлюбу у 1978 мала прізвище ОСОБА_10 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником земельної ділянки, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402, розташованої на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського призначення, спочатку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996, а потім на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. 

При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що ОСОБА_6 ще за життя отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996, та державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004, а спірна земельна ділянка значиться зареєстрованою у державному земельному кадастрі 28.05.2020, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402.

Крім цього, з матеріалів спадкової справи №495/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_6 (витребованої судом першої інстанції за ухвалою від 16.01.2025) вбачається, що згідно Інформаціїз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.08.2024, сформованої державним нотаріусом Щербенко О.В., земельна ділянка, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402, є предметом договору оренди земельної ділянки б/н від 25.06.2020 між орендодавцем: Чорнухинська селищна рада Чорнухинського району Полтавської області та орендарем: ТОВ «Баришівська зернова компанія», строк дії – 7 років або до моменту реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку, чи набрання законної сили рішення суду про визнання спадщини відумерлою (а.с. 82), що вказує на те, що спірна земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.

Крім цього, звертається увага, що постановою від 13.08.2024 державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на спірну земельну ділянку саме з підстав того, що правовстановлюючий документ (державний акт на право власності на земельну ділянку) виписаний був на ім`я гр. ОСОБА_7 . Ідентифікувати належність документу про право власності на земельну ділянку померлій гр. ОСОБА_6 неможливо.

Інших підстав у постанові від 13.08.2024 державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. не вказано. 

У зв`язку з тим, що державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом саме з підстав неможливості ідентифікувати належність документу про право власності на земельну ділянку померлій ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 в цих межах і звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті матері.

Крім цього, також звертається увага, що доводи апеляційної скарги стосуються підстав відмови судом першої інстанції у позові, якими є, як вказав суд, відсутність будь яких ідентифікуючих ознак, які б давали зробити висновок щодо приналежності померлій правовстановлюючого документа. Доводи апеляційної скарги стосуються саме цих підстав, з яких і відмовлено позивачу у позові. Апеляційний суд за змістом ч.1 ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції не були предметом розгляду обставини щодо правомірності/неправомірності отримання померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №0126499 від 31.12.1996, який видано на ім`я ОСОБА_7 , мешканки с. Вороньки Чорнухинського району Полтавської області, в тому, що їй як члену спілки селян ім. Карла Маркса належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності цього товариства, розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 30), а у подальшому – виготовлення на її ім`я державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004, тобто ще за життя ОСОБА_11 . Також не були і не могли бути предметом розгляду обставини щодо фактичного отримання/неотримання ОСОБА_6 державного акту на землю, щодо виділення земельної ділянки в натурі тощо, оскільки зазначене виходить за межі постанови державного нотаріуса від 13.08.2024 відмову у вчиненні нотаріальної дії. 

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позов є доведеним, тому підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . 

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20 березня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування – задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 2,4182 га, кадастровий номер 5325180800:00:003:0402, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території села Вороньки Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області, зареєстрована у Державному земельному кадастрі від 28.05.2020, яка належала на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ПЛ №236166, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за №010454501175 від 20.12.2004, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

СУДДІ: О. А. Лобов А. І. Дорош В. М. Триголов

Текст постанови на підставі частини третьої статті 381 ЦПК України оформила суддя А. І. Дорош.