РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 679/352/24
Провадження № 22-ц/4815/952/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
         
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 – адвокатом Хмарук Юлією Миколаївною на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10 квітня 2025 року (ухвалене у складі судді Назарука В.А., повний текст рішення складено 21 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя, -

       в с т а н о в и в :

У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.
Позов обґрунтовувала тим, що з 24.07.2005 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду 20.11.2023 року.
В період шлюбу ними було придбано майно: земельну ділянку площею 0,15 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5624281201:01:001:0166), на якій збудовано житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , 1/2 частина якої в подальшому була подарована батькові відповідача; автомобіль марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; причеп марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; земельну ділянку площею 0,0028 га, призначену для індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив "Радуга" Шепетівського Хмельницької області (кадастровий номер 6810500000:02:007:0303) та гараж № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі "Радуга" м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, який знаходиться на зазначеній земельній ділянці.
Вказувала, що майно, набуте чоловіком і жінкою під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними.
Просила суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати за собою в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5624281201:01:001:0166, визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , визнати за собою в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , визнати за собою право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0028 га, призначеної індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив "Радуга" Шепетівського Хмельницької області, кадастровий номер 6810500000:02:007:0303, визнати за собою право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі "Радуга" м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, а також визнати за собою право власності на автомобіль марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію половини вартості зазначеного автомобіля в розмірі 38137 грн. 75 коп., а також визнати за собою право власності на причіп марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію половини вартості зазначеного причепа в розмірі 8411 грн 29 коп.
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 10 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5624281201:01:001:0166 та право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .
В порядку поділу рухомого майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 38137 грн. 75 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепу марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 в розмірі 8411 грн. 29 коп.
В задоволені позову про визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0028 га, призначеної індивідуального гаражного будівництва, яка знаходиться в м.Нетішин, гаражний кооператив "Радуга" Шепетівського району Хмельницької області, кадастровий номер 6810500000:02:007:0303 та права власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Радуга» м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6448 грн. 64 коп. витрат на сплату судового збору та 6685 грн. 56 коп. витрат на проведення експертизи.
Повернуто ОСОБА_3 з державного бюджету 478 грн. 76 коп. переплаченого судового збору.
Рішення мотивовано тим, що спірні автомобіль та причіп є неподільними речами, тому, в порядку поділу рухомого майна подружжя, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки CHERY моделі A15 Amulet, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 38137 грн. 75 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепу марки ЛЕВ моделі 183111, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , в розмірі 8411 грн. 29 коп.
Спірна квартира була набута як спільна сумісна власність подружжя, то в цій частині позов підлягає задоволенню і за позивачкою в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 ,  ОСОБА_2 , через свого представника – адвоката Хмарук Ю.М. оскаржив його в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду відповідач заперечував поширення на 1/2 частки квартири по АДРЕСА_3 режиму спільного майна подружжя, оскільки вищевказана квартира є його особистою власністю як така, що придбана за кошти, які належали ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності. 
Станом на дату придбання квартири по АДРЕСА_3 у відповідача були наявні кошти в розмірі 39 447,00 грн (половина від 78 894,00 грн, відповідно до частки у праві власності), які були виручені від продажу квартири по АДРЕСА_4 ; 
Згідно п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2005 продаж квартири по АДРЕСА_3 вчинено за 36 700 (тридцять шість тисяч сімсот) грн, які отримані Продавцем від Покупця до підписання даного договору.
Враховуючи хронологію подій (короткий проміжок часу – один день – між продажом квартири по АДРЕСА_4 та придбанням квартири по АДРЕСА_3 ), вартість майна (вартість придбаної квартири по АДРЕСА_3 не перевищувала вартості проданої ОСОБА_2 частки квартири по АДРЕСА_4 ), а також відсутність доказів позивачки про передачу нею особистих коштів або коштів, набутих подружжям в період шлюбу, на купівлю квартири по АДРЕСА_3 – презумпція спільності майна подружжя є спростованою.
Просить суд скасувати рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10.04.2025 року в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , та ухвалити в цій частині нове рішення – про відмову в задоволенні позову. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 24.07.2005 року по 20.11.2023 року сторони перебули у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданим 24.07.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (актовий запис №146) та рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.11.2023 року у справі про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 7, том 1).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.11.2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 придбав за 36700 грн трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 14, том 1).
Вважаючи придбану ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позивачка просила суд здійснити поділ вказаного нерухомого майна.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.
Згідно пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. 
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власність того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. 
Як вбачається із матеріалів справи, спірну трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , придбано ОСОБА_2 в період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується, зокрема заявою ОСОБА_4 від 10.11.2005 року про надання згоди на купівлю ОСОБА_2 вказаного нерухомого майна (а.с. 188, том 1).
На підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 27.12.2005 року ОСОБА_2 подарував своєму батькові ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю частки – 18352,98 грн. 
ОСОБА_4 надала свою згоду на дарування ОСОБА_2 1/2 частини зазначеної квартири, як такої, що придбана ними у шлюбі, що підтверджується її письмовою заявою від 27.12.2005 року (а.с.196).
Спростовуючи презумпцію спільності власності подружжя на вищезазначену квартиру, відповідач покликається на факт придбання квартири за кошти від продажу ним двокімнатної квартири.
Як вбачається з договору купівлі-продажу від 09.11.2005 року, ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_2 продали для ОСОБА_7 за 78894 грн., що згідно зазначеного договору еквівалентно 15623 доларам США, двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 65, том 1).
Відповідно до п. 4 вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2005 року продаж вчинено за 78894 грн, з яких на момент підписання договору сплачено 18 994 грн. Сума, що залишається, тобто 60 600 грн буде виплачена продавцю після оформлення договору іпотеки квартири та отримання покупцем кредиту, до 01 грудня 2005 року (а.с. 65, том 1).
Як правильно встановлено місцевим судом, оскільки квартира відчужувалася відповідачем та його батьком в рівних частинах, то від продажу своєї частки зазначеної квартири відповідач мав отримати 39447 грн. (78894 грн. : 2 = 39447 грн.), отримавши станом на час підписання договору лише 9147 грн. (18294 грн. : 2 = 9147 грн).
Відповідачем ОСОБА_2 не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів повного виконання договору – передачі продавцям квартири решти коштів за договором шляхом надання суду нотаріально засвідченої заяви про передачу коштів до моменту укладення договору купівлі-продажу спірної квартири.
Оскільки за договором дарування від 27.12.2005 року батько відповідача отримав від нього у власність 1/2 частку зазначеної квартири, тому інша 1/2 частка нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідачем не спростовано, за допомогою належних та допустимих доказів, презумпцію спільності майна подружжя: ОСОБА_2 не доведено факту придбання спірної квартири за особисті кошти.
Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За таких обставин, місцевим судом правомірно задоволено позовні вимоги, в цій частині, та визнано за позивачкою в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .
В іншій частині – рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржено, а тому, згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2  – адвокатом Хмарук Юлією Миколаївною залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10 квітня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 01 серпня 2025 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:         Боймиструк С.В.

        Хилевич С.В.