ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 серпня 2025 року
м. Київ   
 
справа № 947/21184/23
провадження № 61-17066св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                 Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 , 
відповідачі:     ОСОБА_4 ,     ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу   ОСОБА_4 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Музиченко Олена Анатоліївна, на постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,  
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2024 року     ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до     ОСОБА_4 ,   ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, скасування рішення державного реєстратора, припинення та поновлення речових прав.
В обґрунтування позову посилався на те, що 12 квітня 2023 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., придбала у власність двокімнатну квартиру загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою:   АДРЕСА_1 . 
В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа №509/2987/22 за його позовом до     ОСОБА_4 , третя особа- Обслуговуючий кооператив «Арт Вілль», про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів. 
29 травня 2023 рокупід час розгляду цивільної справи № 509/2987/22 представником позивача у присутності ОСОБА_4 було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачці квартиру       АДРЕСА_2 .
Підставою для забезпечення позову були позовні вимоги про стягнення з відповідачки 3 268 064,70 грн. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня             2023 року накладено арешт на квартиру       АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 . 
Однак, 31 травня 2023 року відповідачка уклала зі своїм батьком                            ОСОБА_3 договір дарування вказаної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу                         Іллічовою Н.А.
Позивач вказував, що укладений між відповідачами договір дарування є фіктивним, оскільки був направлений на уникнення звернення на вказану квартиру у разі задоволення його позову у справі № 509/2987/22 про стягнення з     ОСОБА_4 . грошових коштів.
Посилаючись на викладені обставини,      ОСОБА_1 просив суд:
визнати недійним договір дарування, посвідчений 31 травня 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу                            Іллічовою Н. А., серія та номер 1785, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 двокімнатну квартиру, загальною площею                         45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67833729 від 31 травня 2023 року о 18:08:57, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101;
скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса                         Іллічової Н. А., Одеський міський нотаріальний округ, Одеська область про реєстрацію речових прав  ОСОБА_3 на квартиру загальною площею                45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинити речові права ОСОБА_3 на квартиру загальною площею                     45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 67833729 від 31 травня 2023 року о 18:08:57, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101;
поновити речові права ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які виникли на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1318, виданого 12 квітня 2023 року, видавник                           Іллічова Н. А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67186054 від 12 квітня 2023 року о 18:15:00, приватний нотаріус Іллічова Н. А., Одеський міський нотаріальний округ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року позов  ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір дарування спірної квартири був виконаний. При фіктивному правочині має бути відсутнім намір створити правові наслідки на момент його вчинення, і як наслідок, неможливе виникнення будь-яких майнових наслідків (передача майна), оскільки такий правочин не може їх породжувати.
Позивачем не надано доказів вчинення фіктивного правочину з обох сторін та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 свідчить про реальність настання правових наслідків правочину. 
На час укладення правочину нерухоме майно під будь-якою забороною не перебувало, виконавче провадження з приводу виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів не відкривалося і взагалі будь-яких договірних або боргових зобов`язань, в яких би ОСОБА_4 була б боржником, матеріали справи не містять.
Наявність в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області справи про поділ майна подружжя не є підставою для висновку про фіктивність правочину у розумінні положень статті 234 ЦК України.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням,     ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Судакова В.  В. подав апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішенняу справі, яким позовні вимоги задоволено.
Визнано недійним договір дарування, посвідчений 31 травня 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу                  Іллічовою Н. А., серія та номер 1785, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 двокімнатну квартиру загальною площею                            45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67833729 від 31 травня 2023 року 18:08:57, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101;
Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса                            Іллічової Н. А., Одеський міський нотаріальний округ, Одеська область про реєстрацію речових прав ОСОБА_3 на квартиру загальною площею                    45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Припинено речові права ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею                   45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 67833729 від 31 травня 2023 року 18:08:57, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101.
Поновлено речові права ОСОБА_4 на квартиру, загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які виникли на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:1318, виданого 12 квітня 2023 року, видавник Іллічова Н. А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67186054 від 12 квітня 2023 року 18:15:00, приватний нотаріус Іллічова Н. А., Одеський міський нотаріальний округ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачка  ОСОБА_4 була достовірно обізнана про розгляд Овідіопольським районним судом Одеської області справи № 509/2987/22 за позовом                    ОСОБА_1  про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів, в якому серед інших вимог останнійпросив стягнути з неїна свою користь грошові кошти в розмірі 59 335,40 доларів США та 1 097 497,50 грн, оскільки вона брала участь у розгляді цієї справи та могла передбачити негативні для себе наслідки у випадку виконання судового рішення про стягнення заборгованості.
Проте, ОСОБА_4 уклала безвідплатний правочин - оспорюваний договір дарування спірної квартири з близьким родичем невідкладно після того, як у її присутності було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 509/2987/22 шляхом накладення арешту на спірну квартиру.
На підставі викладеного, суд апеляційного інстанції вважав, що такі дії відповідачів щодо укладання договору дарування спірної квартири слід оцінювати як недобросовісні, спрямовані на порушення прав та законних інтересів позивача й ухилення від повернення заборгованості за рішенням суду у разі задоволення позову. 
Також апеляційний суд встановив, що після відчуження спірного майна у відповідачки відсутнє інше майно, на яке можливо звернути стягнення.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
20 грудня 2023 року  ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Музиченко О. А.звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року.
В касаційній скарзі заявниця просить скасувати вказану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції та зупинено дію оскаржуваного судового рішення. 
 
18 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
Встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 13січня 2022 року, шлюб між   ОСОБА_4 та   ОСОБА_1 , зареєстрований 18липня 2009 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 202, розірвано.
31 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів, в якому, зокрема, просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь грошові кошти у розмірі 59 335,40 доларів США та 1 097 497,50 грн.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об 'єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28 травня 2023 ОСОБА_4 12 квітня 2023 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., серія та номер: 1318, придбала у власність двокімнатну квартиру загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67186054 від 12 квітня 2023 року 18:15:00, приватний нотаріус                   Іллічова Н. А., Одеський міський нотаріальний округ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня                2023 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 
31 травня 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. посвідчено договір дарування від 31 травня 2023 року, серія та номер 1785, згідно якого ОСОБА_4 подарувала                 ОСОБА_3 двокімнатну квартиру загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67833729 від 31 травня 2023 року 18:08:57, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276037651101.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 202 ЦК України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною першою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (див. пункт 53 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20, постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16).
Частинами першою, другою статті 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Звертаючись до суду з цим позовом,    ОСОБА_1 вказував, що його інтереси порушені внаслідок недобросовісної поведінки відповідачки   ОСОБА_4 , яка безоплатно відчужила близькій особі єдине своє майно, на яке можливо було б звернути стягнення у разі задоволення його позову у справі № 509/2987/22, що містить вимоги про стягнення грошових коштів.
 
За пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
 
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
 
Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
 
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
 
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
 
Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).
 
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
 
Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 липня               2019 року у справі № 405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі                              № 910/8357/18 та від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18.
 
У постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.
 
Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
 
Критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.
 
Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та від 14 липня 2020 року у справі                                      № 754/2450/18.
 
У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається цивільна справа № 509/2987/22 за позовом ОСОБА_1 до     ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів, в якому, серед інших вимог, позивач просив стягнути з     ОСОБА_4 на свою користь грошові кошти в розмірі 59335,40 доларів США та 1 097 497,50 грн.
29 травня 2023 рокупід час розгляду вказаної вище цивільної справи № 509/2987/22 стороною позивача у присутності ОСОБА_4 було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру       АДРЕСА_2 .
Підставою для забезпечення позову були позовні вимоги про стягнення з відповідачки грошових коштів.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня             2023 року накладено арешт на квартиру     АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 
31 травня 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. посвідчено договір дарування від 31 травня 2023 року, на підставі якого ОСОБА_4 подарувала своєму батькові                ОСОБА_3 двокімнатну квартиру загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Встановлено, що подарована квартира була єдиним майном ОСОБА_4 , інше рухоме чи нерухоме майно, на яке може бути накладено стягнення, у неї відсутнє.
 
Ураховуючи, що відповідачка ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаною про розгляд Овідіопольським районним судом Одеської області судом справи № 509/2987/22 за позовом ОСОБА_1 , що містить вимоги про  стягнення грошових коштів, невідкладно після накладення судом арешту на спірну квартиру, розуміючи настання для неї негативних цивільно-правових наслідків у випадку виконання судового рішення про стягнення заборгованостіу вказаній справі, за безоплатним договором (нотаріально посвідченим договором дарування), укладеним з близькою особою (батьком), відчужила квартиру АДРЕСА_2 , яка була її єдиним активом, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених положеннями статті 234 ЦК України, для визнання договору дарування недійсним, оскільки укладення такого договору відбулося на шкоду правам та інтересам  ОСОБА_1  та з метою уникнення стягнення з неї грошових коштів у разі задоволення позову у вказаній цивільній справі.
 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.
Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994  року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від  27  вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального 
і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року було зупинено дію постанови Одеського апеляційного суду від 07 листопада                 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку, дія цього рішення, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_4 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Музиченко Олена Анатоліївна, залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року залишити без змін.
 
Поновити дію постанови Одеського апеляційного суду від 07 листопада                    2024 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.    

Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                              А. Ю. Зайцев 
 
 Є. В. Коротенко 
 
 В. М. Коротун
 
 М. Ю. Тітов