СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року                                    м. Харків                        Справа № 922/2426/25  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Плахов О.В.,
за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,
представників:
від позивача – Філатова Н.А. (у режимі відеоконференції);
від відповідача-1 – Шевченко Д.С.;
від відповідача-2 - Ткаченко Ю.О. (у режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.1698Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2025 (суддя Жигалкін І.П., повний текст складено 18.07.2025), постановлену за результатом розгляду заяви позивача про забезпечення позову (вх.16633 від 17.07.2025), у справі №922/2426/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», м.Київ, 
до відповідачів:
1. ОСОБА_1 , м.Харків,
2. ОСОБА_2 , м.Харків,
про визнання недійсним договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі частки, скасування реєстраційної дії    
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів – Товариство з обмеженою відповідальністю «Елат», с.Мартове Харківської області,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі – ТОВ «ФК «Форінт») звернулося 15.07.2025 до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (відповідач-1) та ОСОБА_2 (відповідач-2) про:
- визнання недійсним Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Елат» (далі – ТОВ «Елат», третя особа) у розмірі 3 468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу, укладеного 02.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Елат», укладеного за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 02.12.2023;
- скасування реєстраційних дій/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які були внесені (здійснені) приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасовою Н.В. 04.12.2023 о 12:08:07, 1004691070022000218, зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи (ТОВ «Елат»), на підставі акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Елат», укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 02.12.2023.
17.07.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача до відкриття провадження у справі надійшла заява про забезпечення позову (вх.16633) шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «Елат» (ідентифікаційний код юридичної особи 32446326) у розмірі 3   468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу, яка належить ОСОБА_2 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.07.2025 у справі №922/2426/25 відмовлено у задоволенні заяви (вх.16633 від 17.07.2025) ТОВ «ФК «Форінт» про забезпечення позову.
В основу ухвали покладено наступні висновки суду. Позивачем не наведено жодних підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача.  Відсутні будь-які докази на підтвердження того, до ОСОБА_2 планує чи вчинює активні дії, направлені на відчуження частки у статутному капіталі. Станом на момент постановлення ухвали втручання суду у право розпорядження часткою у статутному капіталі є неспівмірним. Вчинення ОСОБА_1 дій щодо відчуження частки у 2020 році не може бути покладено в якості обґрунтування вжиття заходу забезпечення позову в межах інших правовідносин, зокрема у розглядуваній справі.

Не погодившись із означеною ухвалою, ТОВ «ФК «Форінт» 28.07.2025 через підсистему «Електронний суд» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2025 у справі №922/2426/25, якою відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Форінт» про забезпечення позову, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ «ФК «Форінт» про забезпечення позову; накласти арешт на частку у статутному капіталі ТОВ «Елат» (ідентифікаційний код юридичної особи 32446326) у розмірі 3 468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу, яка належить ОСОБА_2 .
На переконання апелянта, оскаржувана ухвала є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки при постановленні ухвали судом першої інстанції порушені норми процесуального права, виходячи з наступного:
- судом першої інстанції не враховані основні підстави для застосування заходів забезпечення позову (ефективності захисту прав позивача) та можливості застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, як при майновому, так і при немайновому спорі;
- Господарський суд Харківської області залишив поза увагою, що співмірністю забезпечення позову є усунення негативних наслідків, які можуть настати внаслідок невжиття заходів забезпечення у справі, а саме можливості розпорядитися майном з боку відповідача (відчуженню, передача в заставу тощо);
- між сторонами дійсно наявний спір. Також наявні обставини недобросовісної поведінки ОСОБА_1 (боржника), який вдруге незаконно переоформив спірне майно, а ОСОБА_2 , який тривалий час є засновником товариства, достеменно був обізнаний про те, що ОСОБА_1 не мав права на відчуження своєї частки у статутному капіталі товариства. У свою чергу, ОСОБА_2 , який вказаний в Єдиному державному реєстрі власником майна, що виступає предметом даного спору, безперешкодно у будь-який час має можливість ним розпорядитися, що може призвести до неефективності захисту прав позивача;
- місцевим господарським судом не надано належної оцінки обставинам, викладеним у заяві про забезпечення позову, та наявним у матеріалах справи доказам. 

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.    
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.07.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2025 у справі №922/2426/25. Встановлено строк по 11.08.2025 (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги. Призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 13.08.2025 о 09:45год.
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Стойки О.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 11.08.2025, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Плахов О.В.

Від представника ОСОБА_1 – Шевченко Дар`ї Станіславівни через підсистему «Електронний суд» 13.08.2025 надійшла заява (вх.9733) про відкладення розгляду справи №922/2426/25 на іншу дату.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 13.08.2025, за участі представника позивача (у режимі відеоконференції), з метою дотримання принципу змагальності та забезпечення прав учасників справи, судова колегія задовольнила клопотання представника ОСОБА_1 та відклала розгляд справи на 19.08.2025 о 09:30год.
Після судового засідання від представника ОСОБА_2 – Ткаченко Юлії Олегівни через підсистему «Електронний суд» отримано заяву (вх.9737), за змістом якої представник, зокрема, просив, відкласти розгляд справи  на іншу дату.  

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 19.08.2025 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представники відповідачів-1, 2 проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржувану ухвалу залишити без змін.
ТОВ «Елат» явку повноважного представника в судове засідання не забезпечило, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомило. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялося належним чином шляхом направлення ухвали від 13.08.2025 в електронному вигляді до електронного кабінету. Довідка про доставку електронного листа долучена до матеріалів справи.
Представник відповідача-2 у судовому засіданні, разом з іншим, зазначив, що 18.08.2025 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення процесуального строку на його подання. Разом з тим станом на час початку судового засідання відповідний документ у програмі «Діловодство спеціалізованого суду» не зареєстровано. 
Безпосередньо під час судового засідання у програмі «Діловодство спеціалізованого суду» зареєстровано та судовій колегії передано відзив (вх.9912 від 19.08.2025) ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, згідно з прохальною частиною якого відповідач-2 просить:  поновити процесуальний строк на подання відзиву з підстав того, що відзив подається протягом п`яти днів з дня дійсного отримання ухвали про відкриття провадження; визнати подання відзиву таким, що подано в терміни, встановлені судом; приєднати відзив до матеріалів справи та подальший розгляд здійснювати із урахуванням аргументації, викладеної у відзиві; відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити ухвалу від 18.07.2025 у справі №922/2426/25 в силі.
Відповідно до приписів ст.118 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 встановлено учасникам справи строк по 11.08.2025 (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги.
Відтак, керуючись ст.ст.118, 119 ГПК України, приймаючи до уваги подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 поза межами встановленого судом процесуального строку та відсутність клопотання відповідача-2 про продовження такого строку, поданого до закінчення цього строку, судова колегія залишила без розгляду поданий ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.
ОСОБА_1 та ТОВ «Елат» правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.
Під час розгляду апеляційної скарги перед Східним апеляційним господарським судом постало питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, які полягають у накладенні арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «Елат» у розмірі 3   468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу, яка належить ОСОБА_2 . 
Колегія суддів зазначає, що реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст.ст.55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
Порядок вжиття судом заходів забезпечення позову врегульований статтями 136, 137, 140, 144 ГПК України.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст.136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову (ч.1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. 
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Згідно з п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 у справі №925/1316/22, від 18.05.2023 у справі №910/14989/22, від 24.06.2022 у справі №904/8506/21.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 16.11.2023 у справі №921/333/23, від 13.07.2022 у справі №904/4710/21.
За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас, слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності. 
Варто акцентувати увагу, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру (як у розглядуваному випадку), судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Має також досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №922/1930/21, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 13.05.2021 у справі №916/2761/20.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову ТОВ «ФК «Форінт» зазначає наступне.
09.10.2013 рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова у справі №2-747/11 вирішено стягнути солідарно на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суму заборгованості за Генеральною кредитною угодою №07-01-90-08 від 12.05.2008, а саме за кредитним договором:
1) №010-2/07-01-0421-08 від 12.05.2008 у сумі 659 240,59 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 476 254,17 доларів США, сума заборгованості за відсотками 182   986,42 доларів США;
2) №010-2/07-01-0422-08 від 12.05.2008 у сумі 118 266,07 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 86 165,77 доларів США, сума заборгованості за відсотками 32   100,30 доларів США;
3) №010-2/07-01-0811-08 від 31.10.2008 у сумі 1 527 311,31 грн., де сума заборгованості за кредитом 986 461,30 грн. та сума заборгованості за відсотками 540   850,01   грн.;
4) №010-2/07-01-0812-08 від 31.10.2008 у сумі 473 688,15 грн., де сума заборгованості за кредитом 312 243,74 грн., сума заборгованості за відсотками 161 444,41 грн., а всього у сумі 8 215 610,20 грн.
Також стягнуто на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №010-2/07/1-905-07 від 10.08.2007 у сумі 197   051,67 доларів США. 
На виконання означеного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова 31.03.2014 видано відповідні виконавчі листи, зокрема про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 
17.04.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Панюковою О.О. було відкрито виконавче провадження №43031207 щодо боржника ОСОБА_1 .
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.12.2017 у справі №2-747/11 замінено стягувача ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” на його правонаступника ТОВ “ФК “Форінт” у виконавчому провадженні за рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.10.2013 у справі №2-747/11 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
11.11.2020 постановою державного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу за заявою останнього.
16.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко   Д.А. за заявою ТОВ “ФК “Форінт” про примусове виконання рішення суду, на підставі виконавчого листа №2-747/11, виданого 31.03.2014 Дзержинським районним судом м.Харкова, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63628701, де боржником є ОСОБА_1 . 
Наразі ВП №63628701 триває, сума для стягнення складає 777 506,66 дол. США та 1   886 210,43 грн., що підтверджується інформацією з АСВП від 23.06.2025.

Позивач також звертає увагу, що кредитором (ТОВ “ФК “Форінт”) раніше вже оскаржувалося незаконне відчуження боржником ( ОСОБА_1 ) належного йому майна (корпоративних прав ТОВ «Елат»). 
Так, рішенням Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1474/21 задоволено позов ТОВ «ФК «Форінт», визнано недійсними договори купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Будівельник» та ТОВ "Елат" від 08.11.2020 (в тому числі частки 18.75% від загального розміру статутного капіталу, що є прредметом спору у цій справі), укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (чоловіком своєї сестри), як фраудаторні правочини.
Постановою Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №922/1474/21 залишено в силі
рішення суду першої інстанції від 16.08.2021.
За твердженнями позивача, на сьогоднішній день рішення суду від 09.10.2013 у справі №2-747/1 є чинним та залишається не виконаним, а дії ОСОБА_1 значний час направлені виключно на ухилення від його виконання. При наявності чинного та невиконаного рішення суду боржником вчинені дії на шкоду кредитора. 
Так, 02.12.2023 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ “ЕЛАТ” від 02.12.2023, а саме частки у статутному капіталі ТОВ «Елат» у розмірі 3 468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу.
На переконання позивача, дії ОСОБА_1 вочевидь є недобросовісними, оскільки відчуження майна (частки у статутному капіталі ТОВ “Елат” у розмірі 3 468,75 грн., що дорівнює 18,75%) здійснене вдруге на одного із засновників товариства, після того як уже судом визнавався аналогічний правочин вчинений у 2020 році недійсним, як фраудаторний, при наявності значних боргових зобов`язань, за якими наявне чинне та невиконане рішення суду, ухвалене ще у 2013 році, та за наявності встановлених судом обставин умисного ухилення боржника від його виконання, також за відсутності іншого майна, за рахунок якого кредитор має право задовольнити свої значні борги, свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, виключно з однією метою – уникнути звернення стягнення на майно (уникнення сплати боргу), позбавивши можливості кредитора частково задовольнити свої вимоги за рахунок такого майна.
Підсумовуючи, позивач зазначає, що між сторонами дійсно виник спір, а задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, як фраудаторного правочину, та скасування державної реєстрації змін складу засновників (учасників) товариства, внесених до відомостей Єдиного державного реєстру, де ОСОБА_2 значиться власником, при умові подальшого розпорядження майна останнім, не захистить ефективно порушене право позивача, за захистом якого звернувся до суду. Відповідач ( ОСОБА_2 ) може безперешкодно розпорядитися часткою у статутному капіталі ТОВ “Елат” (відчужити, передати в заставу тощо), що зумовить необхідність ініціювання нових спорів з боку позивача для відновлення порушеного права, з метою повернення майна у власність боржника, з кінцевою метою - реалізації такого майна під час примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості для часткового задоволення вимог стягувача.

Як установлено судом апеляційної інстанції, предметом позову у справі №922/2426/25 є: визнання недійсним Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Елат» у розмірі 3   468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу, укладеного 02.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Елат», укладеного за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 02.12.2023; скасування реєстраційних дій/запису в Єдиному державному реєстрі, які були внесені (здійснені) на підставі акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Елат», укладеного за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 02.12.2023.
Учасниками справи не заперечується, що спірна частка у статутному капіталі ТОВ «Елат» у розмірі 3 468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу товариства, належить ОСОБА_2 , який визначений відповідачем-2 у справі №922/2426/25.
Відтак, судова колегія констатує, що заходи забезпечення, які просить вжити позивач, відповідають предмету позовних вимог, тобто є співмірними із заявленими позовними вимогами.
Судова колегія враховує кінцеву мету подання ТОВ «ФК «Форінт» розглядуваного позову - повернення майна (частки у статутному капіталі) у власність боржника для подальшої реалізації такого майна під час примусового виконання рішення суду у справі №2-747/11 про стягнення заборгованості для часткового задоволення вимог стягувача (ТОВ «ФК «Форінт»). 
Водночас, наявна ситуація створює для відповідача-2 безперешкодну можливість для розпорядження майном (часткою у статутному капіталі). Можливе подальше відчуження частки у статутному капіталі, передача її в заставу тощо до закінчення розгляду позову об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту прав позивача (за для чого подано позов) та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів для відновлення порушеного права, з метою повернення майна у власність боржника для досягнення кінцевої мети - звернення стягнення на майно боржника у примусовому порядку в рахунок часткового задоволення вимог кредитора. 
Суд апеляційної інстанції вважає доречними зауваження позивача про те, що подальше можливе розпорядження майном ОСОБА_2 та здійснення по відношенню до спірного майна реєстраційних дій, без забезпечення позову, сворить недосяжною легітимну мету  спору у цій справі .
Крім того Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що ОСОБА_1 тривалий час має невиконані зобов`язання за рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.10.2013 у справі №2-747/11 і ОСОБА_1 уже вчинялися дії з відчуження спірної частки у статутному капіталі ТОВ «Елат» з метою уникнення звернення стягнення на відповідне майно, що підтверджено рішенням Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1474/21, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 02.02.2022. 
Судова колегія також вважає, що другий відповідач є мажоритарним власником ТОВ "Елат" і тому мав інформацію про звернення стягнення на частки першого відповідача у статутному капіталі підприємства на виконання рішення суду.
Отже, за висновками судової колегії, існує реальна загроза того, що невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відтак, Східний апеляційний господарський суд вважає помилковими протилежні висновки суду першої інстанції про те, що позивачем відповідної загрози не доведено.

Господарське процесуальне законодавство не містить жодних застережень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору. Тому як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. 
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, на яку доречно посилається апелянт.
На переконання судової колегії, накладення арешту на майно у розглядуваному випадку буде додатковою гарантією для позивача, що у разі позитивного рішення суду він отримає задоволення своїх вимог.  
Крім того суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що обраний позивачем захід забезпечення позову не обмежує відповідача-2 у реалізації його корпоративних прав та не перешкоджає господарській діяльності товариства, а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких сприятиме поновленню прав позивача у випадку задоволення позовних вимог.
Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача-2, оскільки арештоване майно (частка у статутному капіталі) фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Подібні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 17.06.2022 у справі №908/2382/21.  

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Форінт» про забезпечення позову, Господарський суд Харківської області наголосив на обов`язковості подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, та підкреслив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, до ОСОБА_2 планує чи вчинює активні дії, направлені на відчуження частки у статутному капіталі. 
Східний апеляційний господарський суд вважає помилковими вищенаведені висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.
Можливість відповідача-2 відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача-2 у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 14.05.2024 у справі №924/1351/20 (924/1227/23).
Враховуючи вищевикладене у сукупності колегія суддів вважає, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів, що є підставою для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову.
Разом з тим Господарський суд Харківської області наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Форінт» про забезпечення позову, зазначивши про необґрунтованість такої заяви.

Приймаючи до уваги вищевикладене у сукупності, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ТОВ «ФК «Форінт», скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду Харківської області як такої, що постановлена за наслідками неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з прийняттям нового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Оскільки суд не вирішує спір по суті, відповідно до ст.129 ГПК України понесені позивачем судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції потрібно врахувати при розподілі судових витрат місцевим судом за результатами розгляду справи по суті.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2025 у справі №922/2426/25 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про забезпечення позову задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Елат» (ідентифікаційний код юридичної особи 32446326, адреса місцезнаходження: 62800, Харківська обл., Печенізький р-н, с.Мартове, Автодорога Печеніги-Мартове 10 км) у розмірі 3 468,75 грн., що дорівнює 18,75% від загального розміру статутного капіталу, яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Дана постанова відповідно до ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом. Строк пред`явлення даної постанови до виконання складає три роки, починаючи з наступного дня після набрання даною постановою законної сили.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

    Повна постанова складена 21.08.2025.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов