ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року	Львів	Справа № 460/12564/24 пров. № А/857/17086/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                      Курильця А.Р.,
суддів                                                            Кузьмича С.М., Мікули О.І., 
з участю секретаря                                      Клим О.Ю.,
позивачки                                                      ОСОБА_1 ,
представника позивача                               Москаля Я.В.,
представника відповідача                          Надорожняк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя в 1-й інстанції Полішук О.В.,
час ухвалення рішення 24.03.2025 року, 15:02 год.,
місце ухвалення рішення м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення 24.03.2025 року,

                                                       в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення задоволення позову та прийняти постанову про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не досліджено процес реорганізаціі? Регіонального відділення ФДМУ по Рівненськіи? та Житомирськіи? областях, що є важливим для визначення і розмежування повноважень начальника регіонального управління та голови комісіі? з реорганізаціі? Регіонального управління, які являються однією посадовою осо-бою. Судом зроблені безпідставні висновки, що наказом ФДМУ No 1241 від 07.07.2023 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного маи?на Украі?ни» реорганізовано регіо-нальні відділення ФДМУ по Рівненськіи? та Житомирськіи? областях та відбулося приєднання и?ого до Фонду державного маи?на Украі?ни. На момент розгляду справи в Рівненському окруж-ному адміністративному суді і на дании? час Регіональне відділення ФДМУ по Рівненськіи? та Житомирськіи? областях діє, як відокремлена юридична особа, публічного права, маючи само-стіи?нии? баланс, рахунки в органах Державноі? казначеи?ськоі? служби Украі?ни, печатку із зображенням Державного Герба Украі?ни і своі?м наи?менуванням. Відомості про реєстрацію Регіональ-ного відділення внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підп-риємців та громадських формувань запису про і?х державну реєстрацію як юридичноі? особи но-мер запису 1006081270006014888, з поміткою «перебувння в стані реорганізаціі?». Порядок здіи?снення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчоі? влади, затверджении? Постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 20.10.2011 No 1074 «Про затвердження Порядку здіи?снення заходів, пов`язаних з утворен-ням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчоі? влади» (далі Порядок). Спірним є висновок суду першої інстанції, що вказании? Порядок, застосовується лише у випадку припинення та/або реорганізаціі? державного органу в цілому ( центрального органу виконавчоі? влади та и?ого територіальних органів) і пропозиція щодо реорганізаціі? або ліквідаціі? органу виконавчоі?д 24 березня 2025 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду 
Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
          Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року залишити без змін.
          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
          Відповідно до наказу Фонду державного майна України № 183-д від 04.06.2019 «Про призначення Прилуцької Т.В.» призначено Прилуцьку Тетяну Віталіївну на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях з 05.06.2019.
          22.04.2021 головою Фонду державного майна України затверджено посадову інструкцію першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях.
          Наказом Фонду державного майна України № 1241 від 07.07.2023 реорганізовано регіональні відділення Фонду державного майна України шляхом приєднання до Фонду державного майна України. Утворено Комісії з реорганізації регіональних відділень та призначено голів цих Комісій.
          Додатком 3 до наказу Фонду державного майна України № 1241 від 07.07.2023 визначено перелік комісій з реорганізації регіональних відділень. Комісія з реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях; призначено головою комісії з реорганізації - Бережного Кирила Михайловича, начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях.
          02.04.2024 головою Комісії з реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях Кирилом Бережним затверджено посадову інструкцію заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях.
          Відповідно до наказу Фонду державного майна № 78-д від 19.04.2024 ««Про переведення ОСОБА_1 » переведено першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях Прилуцьку Тетяну Віталіївну з 22.04.2024 на посаду заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях. Підстава: заява ОСОБА_1 від 16.04.2024.
          Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 16.04.2024 № 214 "Про розподіл повноважень між начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, заступником начальника регіонального відділення - начальником Управління забезпечення реалізації повноважень у Житомирській області" визначено та розподілено обов`язки щодо підпорядкування та координації діяльності структурних підрозділів регіонального відділення між заступниками начальника регіонального відділення. Наказ підписаний головою Комісії з реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях Кирилом Бережним.
          Не погоджуючись з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 16.04.2024 № 214 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
          Статус, організацію, повноваження та порядок діяльності Фонду державного майна України визначає Закон «Про Фонд державного майна України» від 09.12.2011 № 4107-VI (далі - Закон № 4107-VI).
          Відповідно до приписів статті 1 Закону № 4107-VI фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
          Фонд державного майна України відповідальний перед Президентом України.
          Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
          Особливості спеціального статусу Фонду державного майна України визначаються Конституцією та законами України, актами Президента України і полягають в особливому порядку призначення на посаду та звільнення з посади Голови Фонду державного майна України.
          Згідно зі статтею 3 Закону № 4107-VI Фонд державного майна України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Прем`єр-міністра України.
          Відповідно до частин першої, другої, третьої, четвертої статті 6 Закону № 4107-VI фонд державного майна України здійснює повноваження безпосередньо та через свої регіональні відділення (представництва).
          До структури Фонду державного майна України входять апарат та регіональні відділення (представництва).
          Фонд державного майна України утворює, реорганізовує та ліквідовує регіональні відділення (представництва) на підставі рішення Голови Фонду державного майна України. Регіональні відділення (представництва) Фонду державного майна України утворюються та діють як відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи.
          Регіональні відділення (представництва) діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України.
          Керівники регіональних відділень (представництв) Фонду державного майна України призначаються на посаду та звільняються з посади керівником апарату Фонду державного майна України відповідно до вимог Закону України "Про державну службу".
          Керівник регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна України у разі делегування йому окремих повноважень у межах, визначених положенням про регіональне відділення (представництво), здійснює повноваження, передбачені законодавством про працю, про державну службу та іншими законодавчими актами.
          Загальні положення про юридичну особу наведені у главі 7 розділу ІІ Цивільного кодексу України. Згідно з приписами частин другої, третьої статті 81 ЦК України, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
          Отже, загальні положення про юридичну особу, що містяться у ЦК України, розповсюджуються й на юридичних осіб публічного права, до яких, виходячи з наведеного у законодавстві визначення, належить й Фонд державного майна України.
          Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
          Стаття 105 ЦК України регламентує відносини, пов`язані з процедурою виконання рішення про припинення юридичної особи.
          Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.
          Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
          Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.
          До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
          З огляду на наведене, юридична особа, в тому числі та, що є суб`єктом владних повноважень, вважається ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. До цього моменту юридична особа перебуває у процесі ліквідації, а повноваження щодо управління справами такої юридичної особи переходять до комісії з припинення юридичної особи з моменту призначення комісії. При цьому, голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами від імені юридичної особи, яка припиняється.
          Судом встановлено, що наказом Фонду державного майна України № 1241 від 07.07.2023 реорганізовано регіональні відділення Фонду державного майна України шляхом приєднання до Фонду державного майна України. Утворено Комісії з реорганізації регіональних відділень та призначено голів цих Комісій.
          Додатком 3 до наказу Фонду державного майна України № 1241 від 07.07.2023 визначено перелік комісій з реорганізації регіональних відділень. Комісія з реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях; призначено головою комісії з реорганізації - Бережного Кирила Михайловича, начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях.
          Згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 12.07.2023 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (ідентифікаційний код юридичної особи - 42956062) знаходиться у стані припинення. Підстава - внесення рішення засновників щодо припинення ЮО в результаті реорганізації. Номер запису: 1006081270006014888. Голова комісії з припинення або ліквідатор - Бережний Кирило Михайлович.
          Законом України від 30.05.2023 № 3137-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації діяльності Фонду державного майна України, вдосконалення управління державним майном та підвищення ефективності санкційної політики» статтю 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» викладено в такій редакції:
          Фонд державного майна України здійснює повноваження безпосередньо та через свої регіональні відділення (представництва).
          До структури Фонду державного майна України входять апарат та регіональні відділення (представництва).
          Фонд державного майна України утворює, реорганізовує та ліквідовує регіональні відділення (представництва) на підставі рішення Голови Фонду державного майна України. Регіональні відділення (представництва) Фонду державного майна України утворюються та діють як відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи.
          На виконання Закону України «Про Фонд державного майна України», Закону України від 30.05.2023 № 3137-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації діяльності Фонду державного майна України, вдосконалення управління державним майном та підвищення ефективності санкційної політики», в.о. голови Фонду державного майна України прийнято наказ № 1241 від 07.07.2023, яким реорганізовано регіональні відділення Фонду державного майна України шляхом приєднання до Фонду державного майна України. Утворено Комісії з реорганізації регіональних відділень та призначено голів цих Комісій.
          У межах спірних правовідносин однією із правових підстав позову є Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 р. № 1074 (далі - Порядок № 1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.
          Дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації.
          Згідно з п. 2 Порядку № 1074 органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.
          Зі змісту п. 3 Порядку № 1074 слідує, що пропозиція щодо утворення, реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади вноситься Прем`єр-міністрові України членом Кабінету Міністрів України з урахуванням пріоритетів діяльності Кабінету Міністрів України, необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання їх повноважень та містить:
          у разі утворення органу виконавчої влади - обґрунтування щодо основних завдань та функцій такого органу, відповідні фінансово-економічні розрахунки з визначенням джерел покриття витрат, пов`язаних з його функціонуванням;
          у разі реорганізації органу виконавчої влади - обґрунтування щодо неможливості або недоцільності виконання відповідних завдань та функцій таким органом, визначення шляху реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення), а також відповідні фінансово-економічні розрахунки;
          у разі ліквідації органу виконавчої влади - обґрунтування щодо доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такого органу або передачі їх іншим органам виконавчої влади.
Відповідно до положень п. 17 Порядку № 1074 у разі функціонування в органі виконавчої влади територіальних органів:
          міністр, керівник іншого центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, у десятиденний строк з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про припинення органу виконавчої влади вносить Кабінетові Міністрів України подання про реорганізацію або ліквідацію територіальних органів із статусом юридичної особи публічного права (далі - територіальні органи);
          міністр, керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник іншого центрального органу виконавчої влади у десятиденний строк з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України про припинення відповідного органу виконавчої влади приймає в установленому порядку за погодженням з Кабінетом Міністрів України (а керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, також за погодженням з таким міністром) рішення про реорганізацію або ліквідацію територіальних органів, які не мають статусу юридичної особи.
          Голова комісії з припинення органу виконавчої влади після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення територіальних органів утворює відповідні комісії, затверджує їх голів та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації.
          Головою комісії з припинення територіального органу призначається керівник або заступник керівника такого органу, який затверджує її персональний склад.
          У разі звільнення керівника територіального органу, що припиняється, та його заступників головою комісії з припинення такого органу затверджується керівник утвореного територіального органу або територіального органу, до якого переходять права та обов`язки територіального органу, що припиняється, або його заступник.
          Як передбачено п. 18 Порядку № 1074 до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі - комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу.
          В контексті спірного питання, суд зауважує, що Порядок № 1074 застосовується у лише у випадку припинення та/або реорганізації державного органу в цілому (центрального органу виконавчої влади та його територіальних органів) і пропозиція щодо реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади вноситься Прем`єр-міністрові України членом Кабінету Міністрів України з урахуванням пріоритетів діяльності Кабінету Міністрів України, необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання їх повноважень.
          Водночас, Фонд державного майна України не перебуває в процесі припинення/реорганізації, а процедура реорганізації його територіальних органів здійснюється на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації діяльності Фонду державного майна України, вдосконалення управління державним майном та підвищення ефективності санкційної політики» № 3137-IX та проводиться за рішенням Голови Фонду державного майна України.
          А тому вірними є висновки суду першої інстанції, що така реорганізація здійснюється у відповідності до норм ЦК України. Приписами статті 105 ЦК України чітко визначено, що саме до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.
          З тих самих підстав, суд критично оцінює посилання позивача на Порядок делегування окремих повноважень керівника державної служби в центральному органі виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1041, який визначає процедуру делегування окремих повноважень керівника державної служби в центральному органі виконавчої влади з питань управління персоналом, визначених частиною другою статті 17 Закону України “Про державну службу”, керівникам самостійних структурних підрозділів апарату та територіальних органів чи відокремлених підрозділів центрального органу.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у зв`язку з ліквідацією/припиненням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях голова комісії з реорганізації цієї юридичної особи, наділений повноваженнями здійснювати управління справами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, відповідно до статті 105 Цивільного кодексу України, в тому числі і ті, які були передбачені Положенням про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, затвердженого Наказом Фонду державного майна України № 702 від 18.04.2023, а саме: підписувати накази; розподіляти обов`язки між своїми заступниками; затверджувати посадові інструкції працівників.
          Відтак, Бережний К.М., як голова ліквідаційної комісії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, не втратив право підпису та повноваження як керівник регіонального відділення, позаяк дієздатність юридичної особи здійснюється через комісію з припинення діяльності управління, а дії комісії розглядаються, як дії самої юридичної особи.
          Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 12 червня 2023 року по справі № 640/9900/19 і суд не має підстав не погодитись із запропонованим підходом.
          Стосовно висновку науково-правового спеціаліста № 1/0401 від 27.09.2024, наданий позивачем у справі, суд зазначає таке.
          З правилами частини першої статті 112 КАС України учасники справи мають право подати до суду           висновок експерта у галузі права щодо: 1 ) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.
          Відповідно до положень статті 113 КАС України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.
          Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.
          Зі змісту наведених норм вбачається, що висновок експерта з питань права не є доказом, а його прийняття та врахування є правом, а не обов`язком суду. При цьому, такий висновок може стосуватися лише передбачених КАС України питань - застосування аналогії закону чи аналогії права чи змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.
          Натомість, наданий позивачем висновок експерта в галузі права стосується питань застосування законодавства України, при цьому питання, визначені приписами пунктів 1, 2 частини 1 статті 112 КАС України, в межах даної справи не виникали.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/6667/16.
          З огляду на вищенаведене, наданий позивачем висновок експерта в галузі права не приймається судом до уваги.
          Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
          Отже, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди відбувається після наявного факту їх порушення. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
          Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
          Відтак, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.
          Верховний Суд у постанові від 07.12.2023 по справі № 826/16855/17 звернув увагу, що відповідно до усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
          Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду і доведеність позивачем порушення відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю його прав та законних інтересів.
          Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі № 200/9772/18-а і узгоджується з висновками щодо застосування норм права, наведених у постанові цього ж Суду від 13.08.2020 у справі № 369/3756/16-а.
          Крім того, у постанові від 24.01.2023 у справі № 440/2513/20 Верховний Суд зазначив, що порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушення закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи.
          Виходячи з наведеного, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень та/або органами місцевого самоврядування особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
          Зважаючи на предмет та підстави позову у даній справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме лише твердження позивача про те, що у спосіб прийняття спірного наказу начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях були змінені і обмежені посадові обов`язки та повноваження позивача як державного службовця, не є достатнім та переконливим для суду щоб дійти висновку про порушення прав, свобод або законних інтересів позивача у публічно-правових відносинах, що свідчить про відсутність підстав для їх захисту в судовому порядку.
          За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 16.04.2024 № 214 є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в повній мірі відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості.
          Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
          Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
          Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного зсуду від 24 березня 2025 року у справі № 460/12564/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.