ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 199/3181/23
провадження № 61-8377св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
судді-доповідача - Сердюк В. В., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Ситнік О. М., Фаловської І. М., 
 
учасники справи: 
 
позивача - перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури                     в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області,
 
відповідачі:   ОСОБА_1 , Дочірнепідприємство«Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськавід 04 березня 
2024 рокуу складі судді Руденко В. В., додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року у складі судді 
Руденко В. В.та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року у складі колегії суддів Гапонова А. В. Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2023 року перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ДП «Ілліч-Агро Донбас»), про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди.
 
Позов мотивовано тим, що 19 листопада 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором юридичного департаменту Маріупольської міської ради Чекідою О. І. зареєстровано право власності 
ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 1421786600:03:000:1180 площею 2,00 га. для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 34252372).
 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підстава для реєстрації права власності на земельну ділянку ? наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Донецькій області) від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,00 га, у тому числі, ріллі площею 2,00 га (кадастровий номер 1421786600:03:000:1180) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, та копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Відповідно до наданої ГУ Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами номером та датою наказом «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ, ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Стародубінської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунтків.
 
Тобто зміст наказу від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ, фактично виданого                             ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180.
 
Зазначав, що згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 16 лютого 2023 року № 10-5-0.3-306/2-23, ОСОБА_2 зверталася до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 19 липня 2019 року №3388-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області.
 
Надалі ОСОБА_2 звернулася до Управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 1421786600:03:000:1180 площею 2,00 га. для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району. Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» від 21 жовтня 2019 року                № 5366-СГ, ОСОБА_2 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, розмір земельної ділянки 2,00 га, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність. Таким чином, державою ніколи не приймалося рішення про відчуження земельної ділянки 1421786600:03:000:1180, а остання вибула з державної власності поза її волею. Згодом земельна ділянка була передана її власником в оренду; згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав земельна ділянка з кадастровим номером 1421786600:03:000:1180, згідно договору оренди землі від 22 листопада 2019 року № 639 передана ОСОБА_2 в оренду ДП «Ілліч-Агро Донбас» строком на 10 років (номер запису про інше речове право 34657306).
 
Зазначав, що наявні підстави для подання позовної заяви у цій справі в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, яка мала б здійснити захист прав на земельні ділянки, а нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Нікольська селищна рада Маріупольського району Донецької області не вжила будь-яких заходів для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
 
На підставі викладеного позивач просив суд:
- витребувати у відповідачів на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області;
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення
про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» на земельну ділянку, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, припинивши право оренди на цю земельну ділянку.
 
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням 
від 04 березня 2024 року відмовив першому заступнику керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області у задоволенні позову.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність набуття права власності                    ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 
2,00 га, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180.
 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська додатковим рішенням від 28 березня 2024 року cтягнув з Донецької обласної прокуратури на користь                    ДП «Ілліч-Агро Донбас» витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з переліку послуг, викладених в акті приймання-передавання наданих послуг від 04березня 2024 року,
та зазначив, що адвокатом надані послуги представництва інтересів в суді першої інстанції (вивчення матеріалів справи, правовий аналіз ситуації, підготовка відзиву на позовну заяву, складання та направлення адвокатських запитів, підготовка письмових пояснень, представництво відповідача в судових засіданнях) у справі 
№ 199/3181/23 вартість 5 000,00 грн. Однак суд першої інстанції вказав, що відзив 
на позовну заяву підписано не адвокатом Сіріньок О. М., а директором ДП «Ілліч-Агро Донбас»   Мазуренком Р. Л. , що не може бути розцінено судом як виконання правової допомоги у вигляді підготовки відзиву на позов. Тому суд вважав за доцільне, зменшити вказані витрати до 3 000,00 грн.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 21 травня 2024 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року залишив без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, 
що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність набуття права власності    ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,00 га, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, та вказав, що той факт, що наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 01 жовтня               2019 року № 4827-С.Г. відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку площею 2, 00 га, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, був у системі електронного документообігу «ДОК ПРОФ» є очевидним.
 
Однак хто, коли та з якою метою підмінив цей наказ на наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, прокурором не встановлено та не доведено до відома суду.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги 
 
04 червня 2024 року заступник керівника Донецької обласної прокуратури, засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 
2024 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року у цій справі, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову та про відмову в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду 
від 05 квітня 2023 року у справі № 139/997/21 (провадження № 61-12898св22), 
від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16 (провадження № 61-13700св19),
від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23 (провадження № 61-17469св23), Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі
№ 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та від 14 грудня 2022 року у справі
№ 461/12525/15 (провадження № 14-190цс20), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Заявник вказує, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області дійсно видавало наказ від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ, однак щодо надання ОСОБА_5 дозволу 
на розроблення проекту землеустрою на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області.
 
ОСОБА_2 зверталася до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області з клопотанням 
від 16 липня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,00 га ріллі, у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, однак наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21 жовня                       2019 року № 5366-СГ їй було відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки.
 
Звертає увагу, що суд апеляційної інстанції за відсутності конкретних доказів припустив, що можуть існувати два накази ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ з різними текстами, але під одним реєстраційним номером. 
 
Апеляційний суд безпідставно обмежив поняття «оригінал доказу» лише паперовим документом, оскільки безпідставно вважали, що оригіналом наказу                                       ГУ Держгеокадастру у Донецькій області може бути лише паперовий документ та не врахував, що накази Держгеокадастру з одним номером, датою та посекундною відміткою на штрих-коді фізично не можуть існувати.
 
У системі «ДОК ПРОФ» міститья тільки один наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ, яким  ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, на території Стародубівської сільської ради Мангушськогорайону Донецької області за межами населених пунктів. Інших наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року 
№ 4927-СГ система «ДОК ПРОФ» не містить.
 
Також зазначає, що суди не взяли до уваги інформацію ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, від імені якого видано спірні накази, про те, що ним не видавався наказ від 02 жовтня 2019 року № 4927-СГ стосовно ОСОБА_2 , у зв`язу з чим судами порушено рівність сторін під час розгляду справи.
 
Доводи відзиву на касаційні скарги
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду у жовтні 2024 року, 
ДП «Ілліч-Агро Донбас» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Верховний Суд ухвалою від 22 липня 2024 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував матеріали справи із суду першої інстанції та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.  
 
У серпні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Верховний Суд ухвалою від 16 квітня 2024 року справу призначив до судового розгляду.
 
Верховний Суд ухвалою від 23 квітня 2025 року зупинив касаційне провадження у справі № 199/3181/23 (провадження №61-8377св24) за позовом першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави 
в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області 
до ОСОБА_2 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди, за касаційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 
2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року, 
до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 199/9897/22 (провадження 
№ 61-14436сво24).
 
Верховний Суд ухвалою від 30 липня 2025 року поновив касаційне провадження у справі № 199/3181/23 (провадження № 61-8377св24)за касаційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 16 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до                                           ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність.
 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 3388-СГ від 19 липня 2019 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір 2,00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4927-СГ від 02 жовтня 2019 року затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, площею 2,00 га, сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.
 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 5366-СГ від 21 жовтня 2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, розмір земельної ділянки 2,00 га, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та наданні цієї земельної ділянки у власність.
 
Рішенням приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Чекіди О. А. від 19 листопада 2019 року право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, площею 2,00 га зареєстровано за ОСОБА_2 
 
22 листопада 2019 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі № 639, за умовами якого остання передала ДП «Ілліч-Агро Донбас»                у платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, строком                              на 10 років.
 
Рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Корнілова Н. О. від 13 грудня 2019 року право оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі 
від 22 листопада 2019 року, зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро Донбас» (номер запису про інше речове право 34657306).
 
ДП «Ілліч-Агро Донбас» 13 квітня 2022 року звернулося із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУ Національної поліції України та СБУ у зв`язку 
з тим, що в результаті бойових дій втратили доступ до офісу, в якому знаходилися 
всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та інша розпорядча документація, відомості про що були внесені до ЄРДР 
за № 22022050000001220.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
За положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:  1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи             у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Спірні правовідносини стосуються правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.
 
Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
 
Верховний Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки 
у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від 
недобросовісних дій чи бездіяльності.
 
Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (частина перша статті 152 ЗК України).
 
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
 
Згідно із статтею 118 ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної 
чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
 
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
 
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки 
із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована 
за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної 
чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали 
та документи, не передбачені цією статтею.
 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання 
у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 
(а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
 
Заперечуючи правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, позивач посилався на те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4927-СГ від 02 жовтня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» 
є підробним, оскільки рішення про передання ОСОБА_2 такої земельної ділянки не приймалося, а наказом за аналогічними реквізитами (номером, датою прийняття) було надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області. 
На підтвердження наведеного прокурор надав паперову копію електронного документа із системи «ДОК ПРОФ», а саме наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від № 4927-СГ від 02 жовтня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою».
 
Згідно з пунктом 3 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року 
№ 1051 (далі - Порядок № 1051), Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях.
 
Документи в паперовій формі, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру, витяги з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру, довідки, що містять узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану), кадастрові плани земельних ділянок та інші документи створюються шляхом роздрукування їх електронної (цифрової) форми за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.
 
Під час створення ідентичних за документарною інформацією та реквізитами документів в електронній та паперовій формі кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.
 
Документи в електронній формі, які створюються на виконання вимог цього Порядку, повинні відповідати вимогам законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг.
 
У пункті 32 Порядку № 1051 зазначено, що документи Державного земельного кадастру є його складовими частинами, які створюються, відображаються та змінюються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.
 
Документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є, зокрема, і поземельні книги (підпункт 4 пункту 31 Порядку № 1051).
 
До Поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пункт 112 Порядку № 1051).
 
Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом 
її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Поземельна книга 
в електронній (цифровій) формі засвідчується кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора. Не завірені кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора записи у Поземельній книзі 
в електронній (цифровій) формі вважаються недійсними (пункт 50 Порядку № 1051).
 
Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі 
є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру (пункт 51 Порядку 
№ 1051).
 
До Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї (пункт 52 Порядку 
№ 1051).
 
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ 
та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
 
Частинами першою та другою статті 8 Закону України «Про електронні документи 
та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
 
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію 
та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження 
та цілісність електронних даних.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі 
№ 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважила, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі               (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
 
Аналогічні процесуальні положення закріплені у частині третій статті 100 ЦПК України та пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України.
Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, 
а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (див. постанову Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня                 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для того, щоб його змінювати.
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав на те, що наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений із дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України (постанова Верховного Суду                           у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року                  у справі № 199/9897/22, провадження № 61-14436сво24).
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки 
з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керувався тим, що прокурор не довів належними, достатніми та допустимими доказами незаконність набуття права власності    ОСОБА_2 на земельну ділянкусільськогосподарського призначення, площею 2,00 га, кадастровий номер 1421786600:03:000:1180.
 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком судів попередніх інстанцій, 
з огляду на таке.
 
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства 
і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити 
в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль 
за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу 
до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 
1950 року).
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 388 ЦК України (у реакції, яка діяла на час вирішення спору судами попередніх інстанцій), якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
 
Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України в поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи виснувати про наявність підстав для втручання в мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі              № 461/12525/15-ц ,провадження № 14-190цс20).
 
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
 
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенціїд, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. У пунктах 70-71 зазначеного рішення Європейського суду з прав людини наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, 
які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися 
на припущеннях.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати 
у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, 
так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та встановивши, що розробка проєктно-технічної документації, державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі здійснювалися за ініціативою ОСОБА_2 , у справі наявна відповідна копія наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4927-СГ від 02 жовтня 2019 року, який був наданий державному реєстратору для реєстрації права власності відповідачки, дійшли загалом обґрунтованого висновку про те, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами підробки документів, на підставі яких ОСОБА_2 передано у власність спірну земельну ділянку.
 
У контексті доводів прокурора щодо наявності в електронній системі 
ГУ Держгеокадастру «ДОК ПРОФ» електронного документа з відмінним змістом, що свідчить про підроблення наданого ОСОБА_2 наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4927-СГ від 02 жовтня 2019 року та його неврахування судами попередніх інстанцій, колегія суддів звертає увагу на таке.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
 
У зв`язку з військовою агресією та повномасштабним вторгненням держави-агресора на територію України 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан, який триває до цього часу. З 24 лютого 2022 року до 04 березня 2022 року на території Маріупольського району Донецької області, де територіально знаходиться спірна земельна ділянка, та документи щодо її передання у приватну власність, тривали активні бойові дії, а з 05 березня 2022 року ця територія є тимчасово окупованою рф (перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376).
 
Прокурор підтверджував факт відсутності оригіналів наявних у матеріалах справи копій наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4927-СГ від 02 жовтня 
2019 року.
 
Згідно з положеннями частин шостої, сьомої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга, четверта статті 83 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з нормами матеріального та процесуального права, які підлягають до застосування, та надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, з урахуванням зазначених вище критеріїв оцінки доказів та застосуванням балансу вірогідностей, дійшов загалом обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором заявлених позовних вимог.
 
Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).
 
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Зазначені вище висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки поданим сторонами доказам, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається прокурор у касаційній скарзі.
 
Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
від 16 грудня 2024 року у справі № 199/3188/23 (провадження № 61-13811св24), 
від 25 листопада 2024 року у справі № 199/9914/22 (провадження № 61-995св24), 
від 05 лютого 2025 року у справі № 199/9920/22 (провадження № 61-14456св24), від 12 лютого 2025 року у справі № 199/9890/22 (провадження № 61-14163св24), 
від 14 травня 2025 року у справі № 205/1876/23 (провадження № 61-2233св25), 
а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 199/9901/22 (провадження № 61-3789св24), від 27 лютого 2025 року у справі № 199/9921/22 (провадження № 61-7825св24), 06 березня 2025 року у справі № 199/3147/23 (провадження № 61-13397св24), від 12 березня 2025 року у справі № 199/3265/23 (провадження № 61-13832св24), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2024 року у справі № 205/2120/23 (провадження № 61-1063св24), а також у постанові Верховного Суду 
у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року 
у справі № 199/9897/22 (провадження № 61-14436сво24).
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях (в межах підстав касаційного оскарження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Водночас колегія суддів з урахуванням положень частини третьої статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України, звертає увагу на порушення судами попередніх інстанцій правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України при розгляді позовних вимог першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради, заявлених до   ДП «Ілліч-Агро Донбас».
 
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).
 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
 
З огляду на те, що спір у справі, яка переглядається, в частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування до ДП «Ілліч-Агро Донбас», є земельним спором між територіальною громадою та юридичною особою, тому, виходячи із суб`єктного складу сторін, належить до господарської юрисдикції, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Враховуючи наведене, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій у частині вимог до ДП «Ілліч-Агро Донбас» підлягають скасуванню, а провадження в справі у цій частині - закриттю. Розгляду в поряду цивільного судочинства підлягали лише позовні вимоги до ОСОБА_2 .
 
Прокурор має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи у частині вимог до ДП «Ілліч-Агро Донбас» до відповідного суду господарської юрисдикції.
 
Беручи до уваги зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь                 ДП «Ілліч-Агро Донбас» суми судових витрат на професійну правничу допомогу.
 
Правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідача суми понесених останнім судових витрат при закритті провадження у справі визначені положеннями частини п`ятої статті 142 ЦПК України, зокрема лише як наслідок необґрунтованих дій позивача.
 
Таких підстав ДП «Ілліч-Агро Донбас» для відшкодування на його користь судових витрат не зазначало, та Верховним Судом не встановлено.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Частинами першою, другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
 
Враховуючи наведене, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року та постановаДніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог, заявлених до ДП «Ілліч-Агро Донбас», провадження у цій частині підлягає закриттю. 
 
В частині вимог, заявлених до ОСОБА_6 , зазначені судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Такі висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі                     № 199/9897/22 (провадження № 61-14436сво24).
 
Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року підлягає скасуванню як судове рішення, яке є невід`ємною частиною основного судового рішення.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури задовольнити частково.
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 04 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 21 травня 2024 рокув частині позовних вимог першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди - скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про закриття провадження у справі.
 
В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року та постановуДніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року залишити без змін.
 
Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного судум. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року від 22 жовтня 2024 року скасувати.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       В. В. Сердюк
 
Судді                                                                                          В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                   С. О. Карпенко
 
                                                                                                   О. М. Ситнік  
 
                                                                                     І. М. Фаловська