ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11823/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року (суддя Конишева О.В., повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року) в справі № 280/11823/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 березня 2024 року № 229971-2410-0829-UA23060070000082704 про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 75879,76 грн.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС Запорізькій області від 22.03.2024 № 229971-2410-0829- UA230600700000082704.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вважає, що позивачем позов подано із порушення шестимісячного строку звернення до суду.
Так, податкове повідомлення-рішення направлено позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення за місцем податкової адреси, лист отримано платником 29 березня 2024 року особисто.
До суду позивач звернувся 19 грудня 2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.
Зворотне повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення містить прізвище одержувача, тобто поштове відправлення є врученим відповідно до пунктів 99, 106 Правил № 270 та є належним доказом отримання скаржником податкового повідомлення-рішення від 22 березня 2024 року №229971-2410-0829- UA23060070000082704 про нарахування орендної плати за земельну ділянку у сумі 75879,76 грн.
Доказів неможливості звернення до суду у встановлений процесуальний строк позивачем до суду не надано, також не надано жодного допустимого доказу на спростування наданих ГУ ДПС у Запорізькій області доказів поштового направлення та отримання позивачем оскаржуємого податкового повідомлення-рішення, а також відсутності чи не знаходження та неможливості отримання податкового повідомлення-рішення у березні 2024 року.
Враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, за відсутності будь-яких інших обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, вважає, що відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, а також наявні підстави для повернення позовної заяви відповідно до вимог частини другої статті 123 КАС України.
ГУ ДПС у Запорізькій області вважає, що ухвала Запорізького окружного адміністративного суду з питань залишення позовної заяви без розгляду від 21 лютого 2025 року винесена без наявних доказів та без врахування сталої судової практики та правової позиції Верховного Суду, наведеної у постановах від 13 березня 2019 року у справі №639/4278/16-а (К/9901/321/17), від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19 (К/9901/26733/19), від 30 листопада 2020 року у справі №806/1943/18 (К/9901/2587/20), від 09 жовтня 2018 року у справі №820/1864/17 (К/9901/48120/18) та інших.
Апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 21 лютого 2025 року та залишити позовну заяву без розгляду. 
Також вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції у залученні до участі у справі Запорізької міської ради як третьої особи.
Стосовно правомірності визначення податкового зобов`язання з орендної плати апелянт зазначає, що позивач уклав 22 вересня 2017 року договір оренди землі №201704000100445, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
На час винесення оскаржуємого податкового повідомлення-рішення від 22 березня 2024 року №229971-2410-0829-UA23060070000082704 на суму 75879,756 грн договір є дійсним, його реєстрацію не скасовано.
Позивач протягом 2020-2023 років не вчинив ніяких дій щодо встановлення та реєстрації факту переходу орендованої земельної ділянки у користування іншій особі, тільки у 2024 році після винесення оскаржуємого податкового повідомлення-рішення звернувся до Запорізької міської ради про розірвання договору оренди.
Позивач не звертався до суду про розірвання чи спонукання на вчинення дій на розірвання та державну реєстрацію припинення дії договору оренди землі.
Крім того, позивач у період 2020 – 2023 років фактично користувався орендованою земельною ділянкою, виконуючи умови договору щодо сплати орендної плати, а саме, згідно з даними АІС «Податковий блок» по ІКП (індивідуальна картка платника) Меньшова В.Ф. по платежу 50 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» рахується сплата позивачем орендної плати.
Ці обставини, на думку апелянта, вказують на суперечливість та спірність доводів позивача щодо переходу чи припинення права оренди (користування) земельною ділянкою з 05 березня 2020 року – моменту укладання та реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач відповідно до рішення 17 сесії 7 скликання Запорізької міської ради №57/41 від 31.05.2017 року уклав 22.09.2017 договір оренди землі №201704000100445, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу згідно з договором оренди від 22.09.2017 №201704000100445 передано в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Братська, 19а, з кадастровим номером 2310100000:04:017:0204, загальною площею 0,0842 га. Цільове призначення земельної ділянки - розташування кіоску з літнім майданчиком, візитної автомобільної автостоянки, дитячого майданчику, кафе та виконання благоустрою прилеглої території. За даним договором оренди річна сума орендної плати складає 57073,26 грн. Дата витягу про нормативну грошову оцінку землі - 23.08.2016. Строк дії договору до 05.09.2031 року. Дата державної реєстрації права оренди - 29.09.2017.
05.03.2020 між позивачем (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що зареєстрований в реєстрі за №385, згідно з яким продавець продає, а покупець приймає у власність об`єкт незавершеного будівництва - недобудовану будівлю кафе літ. А, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0842 га, кадастровий номер 2310100000:04:017:0204.
ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано податкове повідомлення – рішення по орендній платі з фізичних осіб за 2024 рік від 22.03.2024 № 229971-2410-0829- UA230600700000082704 на суму 75879,76 грн.
Врахувавши, що позивачем у 2020 році продане нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вважав, що з моменту набуття права власності на будівлі і споруди новий власник став фактичним орендарем земельної ділянки площею 0,0842 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 2310100000:04:017:0204, а для попереднього орендаря – позивача договір оренди припинився. 
На думку суду першої інстанції, перехід права користування земельною ділянкою до третьої особи вказує на припинення цього права у позивача в силу закону, що не залежить від подання заяв або клопотань про відмову від права користування або припинення користування, а з моменту державної реєстрації переходу права власності на будівлю до набувача такої будівлі одночасно перейшло право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач не зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, якою він припинив користуватися, та про протиправність податкового повідомлення-рішення від 22.03.2024 № 229971-2410-0829-UA230600700000082704 по орендній платі з фізичних осіб за 2024 рік на суму 75879,76 грн.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 22 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та Запорізькою міською радою укладено договір оренди землі №201704000100445,№1675, за умовами якого позивачу передано в оренду земельну ділянку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0842 га, кадастровий номер 2310100000:04:017:0204, зі строком дії до 05 вересня 2031 року.
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному з ОСОБА_2 як покупцем, 05 березня 2020 року продано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 0,0842 га, кадастровий номер 2310100000:04:017:0204.
ГУ ДПС 23 березня 2024 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 229971-2410-0829-UA230600700000082704 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб за 2024 рік в розмірі 75 879,76 грн.
Спірним в цій справі є питання дотримання строку звернення до суду та наявності у фізичної особи обов`язку з внесення орендної плати.
Стосовно питання дотримання позивачем строку звернення до суду та правомірності ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду зазначає наступне.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення від 22 березня 2024 року № 229971-2410-0829-UA230600700000082704 16 грудня 2024 року.
За позицією відповідача позивачем отримано податкове повідомлення-рішення 29 березня 2024 року, на підтвердження чого посилається на рекомендоване повідомлення про вручення.
Дійсно, у рекомендованому повідомленні про вручення зазначено про отримання поштового відправлення особою з прізвищем ОСОБА_3 , тобто у графі «підпис про отримання» вказано « ОСОБА_3 ».
Позиція позивача полягає у тому, що податкове повідомлення-рішення ним не отримувалось засобами поштового зв`язку, підпис у рекомендованому повідомленні вчинено не ним, а податкове повідомлення-рішення ним отримано тільки 16 грудня 2024 року після особистого звернення до контролюючого органу.   
Відповідно до пункту 58.2 статті 58 ПК України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. 
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналогічні приписи містить Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу від 31 грудня 2020 року № 846), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254.
Правила надання послуг поштового зв`язку затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 року № 1071) (далі - Правила № 270).  
Пунктом 81 Правил № 270 установлено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою “Судова повістка”), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.
Згідно з пунктом 91 Правил 270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник об`єкта поштового зв`язку на підставі пред`явленого адресатом (одержувачем) документа, що посвідчує особу згідно із законодавством, робить відповідну відмітку про вручення у порядку, визначеному оператором поштового зв`язку.
У цьому випадку відсутні будь-які докази вручення поштового відправлення, в якому містилось податкове повідомлення-рішення, особисто позивач або членам його сім`ї, адже підпис на рекомендованому відправленні не належить позивачу, а відповідачем не доведено належними доказами отримання податкового повідомлення-рішення позивачем саме 29 березня 2024 року.
Враховуючи, що за правилами, встановленими статтею 122 КАС України, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а про існування податкового повідомлення-рішення, спірного в цій справі, позивач дізнався після його отримання 16 грудня 2024 року, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що позивачем порушено строк звернення до суду.
Відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, отже ухвала суду першої інстанції від 21 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є правомірною.
Стосовно суті позовних вимог суд зазначає таке.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
У розумінні підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з підпунктом 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 об`єктом оподаткування орендною платою є земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 288.4 статті 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За приписами пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
За змістом підпункту 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів визначені статтями 285-287 Податкового кодексу України.
Абзацом першим пункту 286.5 статті 286 ПК України визначено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Згідно з підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Статтею 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» №161-XIV від 06 жовтня 1998 року (далі - Закон №161-XIV).
Статтею 14 Закону №161-XIV встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону №161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
За положеннями статті 31 Закону №161-XIV договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля, споруда.
Відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України якщо житловий будинок, будівля, споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
За приписами статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що орендну плату за користування землею зобов`язана сплачувати особа, яка фактично користується земельною ділянкою, зокрема, особа, до якої перейшло право власності на будівлі і споруди, розташовані на орендованій земельній ділянці.
При цьому з моменту набуття права власності на будівлі і споруди новий власник став фактичним орендарем земельної ділянки площею 0,0842 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2310100000:04:017:0204, а для попереднього орендаря ОСОБА_1 договір оренди припинився. 
Відтак, з дати відчуження будівель і споруд ОСОБА_1 не є платником орендної плати за земельну ділянку площею 0,0842 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2310100000:04:017:0204, адже обов`язок зі сплати орендної плати перейшов до нового власника об`єкта нерухомого майна та користувача земельної ділянки.
Доводи апелянта про те, що позивачем не укладено договору розірвання договору оренди землі, не здійснено державної реєстрації припинення оренди землі суд відхиляє, адже ці обставини не спростовують факту припинення договору оренди земельної ділянки, в якій орендарем був позивач.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що з моменту відчуження будівель і споруд право оренди землі, на якій вони розташовані, припиняється в силу закону та додаткове оформлення припинення договору оренди не вимагається.
Суд відхиляє доводи апелянта з підстав, викладених вище.
Також суд визнає необґрунтованими доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно не залучено до участі у справі третю особу - Запорізьку міську раду.
Судом першої інстанції в ухвалі про відмову у залученні третьої особи вказано, що у поданому відповідачем клопотанні не обґрунтовано, яким чином рішення у даній справі, предметом якої є правомірність прийняття Головним управлінням ДПС Запорізькій області податкового повідомлення-рішення від 22.03.2024 № 229971-2410-0829-UA230600700000082704, може вплинути саме на права чи обов`язки Запорізької міської ради, а обставин, за яких рішення у даній справі може вплинути на права, інтереси або обов`язки вказаних органів місцевого самоврядування, судом також не встановлено, а відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано таких висновків суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в справі №280/11823/24 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в справі №280/11823/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 25 червня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 25 червня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов