ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6121/25 Справа № 216/4309/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг        

Справа № 216/4309/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горовий Олександр Васильович, на рішення Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року, яке ухвалено  суддею    Кузнецовим Р.О.у місті Кривому Розі  Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про внесення змін до договору про сплату аліментів на дитину.
Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2007року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року. 
У шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
20 січня 2021 року сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Белявцевою А.В., реєстраційний номер №88. 
Вказаний договір містить абзац третій п. 2, зі змісту якого слідує, що «починаючи з 01.02.2023 батько зобов`язаний сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 50% від заробітної плати щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а при навчанні дитини на очній формі навчання до закінчення ним навчального закладу». 
Позивач зазначає, що він є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення, а не заробітну плату та на момент укладення договору до грошового забезпечення не відносилась додаткова винагорода за участь військовослужбовця в бойових діях, що не відповідає усним домовленостям на момент укладення договору про сплату аліментів в розмірі, співрозмірному з 15 000,00 грн. щомісяця. 
У добровільному порядку відповідачка не погоджується на внесення змін у договір. 
Позивач вважає, що відбулись істотні зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, тому є підстави для застосування ст. 652 ЦК України та внесення змін до договору, виклавши абзац третій п. 2 договору в такій редакції: « починаючи з 01.02.2023 в розмірі 50% від грошового забезпечення Батька, без врахування додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а при навчанні на очній формі навчання до закінчення ним навчального закладу».
Рішенням Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горовий О.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неврахування судом всіх обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення, на момент укладення договору до грошового забезпечення не відносилась додаткова винагорода за участь військовослужбовця в бойових діях, а тому він не розраховував сплачувати аліменти з цих коштів. За рахунок додаткової винагороди позивач мав можливість матеріально забезпечити себе та свою нову родину. Більше ніж через рік після укладення договору, Постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2022 року, було внесено зміни до переліку доходів, які враховуються при визначенні аліментів та постановлено проводити утримання аліментів, зокрема, з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Таким чином, після укладення договору порядок утримання аліментів з грошового забезпечення позивача суттєво змінився, чого він не міг передбачити. Якби позивачеві було відомо про можливість таких змін у законодавстві, він би не укладав договір на умовах, що аліменти стягуються у розмірі 50% від всіх належних йому виплат, в тому числі і з додаткової винагороди.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Горового О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Шемета І.О., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, з 22 червня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року.
Сторони мають спільного неповнолітнього сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20 січня 2021 року сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Белявцевою А.В., реєстраційний номер №88.
Умовами договору визначений порядок здійснення батьківських прав і обов`язки сторін.
Пунктом 2 цього Договору встановлено розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дитини. Аліментні зобов`язання за змістом укладеного договору виникають у платника ОСОБА_1 з 01.02.2021 до 01.02.2023 у сумі 15 000,00 гривень щомісяця, починаючи з 01.02.2023 в розмірі 50% від заробітної плати позивача щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а при навчанні на очній формі навчання до закінчення ним навчального закладу.
У п. 16 Договору зафіксовано наступне «Ми, батьки, підтверджуємо, що цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається нами у відповідності зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного та психічного тиску та на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається нами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, ми однаково розуміємо значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажаємо настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчимо, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать наші особисті підписи на договорі».
Спір виник  з приводу внесення змін до   цього Договору, шляхом викладення у новій редакції абзацу третього п. 2 договору: «починаючи з 01.02.2023 в розмірі 50% від грошового забезпечення Батька, без врахування додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а при навчанні на очній формі навчання до закінчення ним навчального закладу».
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження порушень прав позивача, як учасника договірних відносин, а також принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, переваги інтересів дитини над інтересами батьків. 
При цьому, суд врахував, що погіршення або поліпшення матеріального стану платника аліментів не є підставою для внесення змін до договору про сплату аліментів у зв`язку з істотною зміною обставин на підставі ст. 652 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини першої статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
 Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Статтею 109 СК України передбачено, що договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Істотними умовами договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини є умови про участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним прав і обов`язків по вихованню дітей. До цього договору можуть бути застосовані загальні положення зобов`язального та договірного права, які містяться у ЦК України і не суперечать загальним засадам регулювання та суті сімейних відносин.
 Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 361/8526/21.
Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.
 Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 Істотність порушення визначається за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Одним з критеріїв істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться й про випадки, коли одна із сторін не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначених приписів закону має співвідношення шкоди з тим, на що могла очікувати від виконання договору сторона (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 902/364/19).
 У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, зокрема того, чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що у дійсності вона змогла отримати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).
Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
 Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
 У справі, що переглядається, між сторонами справи, які є батьками неповнолітньої дитини, було укладено договір про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дитиний, положеннями якого сторони встановили місце проживання дитини з матір`ю, порядок участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, а також порядок та розмір аліментів на утримання сина.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1  вказував на істотну зміну обставин, у зв`язку із чим вважав, що наявні підстави для зміни абзацу третього п. 2 договору, із визначенням, що починаючи з 01.02.2023 аліменти сплачуються в розмірі 50% від грошового забезпечення Батька, без врахування додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а при навчанні на очній формі навчання до закінчення ним навчального закладу.
Водночас, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 СК України).
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що погіршення або поліпшення матеріального стану платника аліментів не є підставою для внесення змін до договору про сплату аліментів у зв`язку з істотною зміною обставин на підставі ст. 652 ЦК України.
Колегія суддів вважає неприйнятними посилання позивача на норми ст. 652 ЦК України про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, зокрема позивач вказує, що обставини на теперішній час змінились настільки, що якби він міг це передбачити, він не укладав би спірний договір або уклав би його на інших умовах.
Так, відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року, передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.
Таким  чином, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім виплат, що не мають постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом, й при укладенні договору сторони погодились про визначення розміру аліментів в розмірі 50% від заробітної плати батька дитини щомісяця, що відповідає нормам чинного законодавства.
Згідно з ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У пункті 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (Постанова Кабміну України від 26.02.1993 №146) зазначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом (Пункт 8 в редакції Постанови Кабінету міністрів України №122 від 16 лютого 2022 року; із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету міністрів України №1263 від 11 листопада 2022 року).
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого 07 червня 2018 року № 260 (грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Отже, заробітна плата і додаткові виплати військовослужбовця на період воєнного стану дозволяють нараховувати аліменти в більшому розмірі, що спрятиме поліпшенню матеріального становища дитини та належного рівня її життя.
При цьому, укладаючи договір та погоджуючись сплачувати аліменти у розмірі 50% від заробітної плати щомісяця, позивач ОСОБА_1 мав усвідомлювати, що відрахування аліментів буде здійснювати з усіх видів його доходу, а тому його посилання на те, що обставини на теперішній час змінились настільки, що якби він міг це передбачити, він не укладав би спірний договір або уклав би його на інших умовах, судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги.
З врахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судом надано належну оцінку наданим сторонами спору доказам, а також доводам учасників справи щодо предмету спору.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горовий Олександр Васильович, - залишити без задоволення.
Рішення  Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: