ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2025 року                                                                                  
м. Чернівці
справа № 725/1341/25
провадження 22-ц/822/394/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого   Половінкіної Н. Ю.
суддів Кулянди М.І.,  Одинака О.О.
секретаря Тодоряка Г.Д.
з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Бацей Тетяни Миколаївни

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Чернівецької міської ради 

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку  «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Демарчук Наталя Олександрівна, на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 березня 2025 року, головуючий у першій інстанції Вольська-Тонієвич О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коломієць М.В., у лютому 2025 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності та поновлення (визнання) права власності.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 32814387 від 09 грудня 2016, прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. 

Визнати (поновити) за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коломієць М.В., 17 березня 2025 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Зазначав, що Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» має можливість відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстрація права власності на майно за іншою особою створить реальну загрозу виконання рішення суду, відновлення становища, яке існувало, виникнення ризику виселення ОСОБА_2  з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1111188973101.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 березня 2025 року заяву  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коломієць М.В., про забезпечення позову задоволено.

Постановлено забезпечити позов шляхом заборони Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» відчужувати житловий будинок АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: житловий будинок літ."А" з п`яти кімнат загальною площею 304,10кв.м., житловою площею 104,80 кв.м., сарай літ."Б", огорожі № 1-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1111188973101, власником якого згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32814387 від 09 грудня 2016 року є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коломієць М.В., про забезпечення позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, немотивованість ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 березня 2025 року.

Зазначає, що судове рішення не містить посилання на докази, що підтверджують неможливість чи ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Коломієць М.В., просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» залишити без задоволення.

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом заборони Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» відчужувати житловий будинок АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: житловий будинок літ."А" з п`яти кімнат загальною площею 304,10кв.м., житловою площею 104,80 кв.м., сарай літ."Б", огорожі № 1-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1111188973101.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
На підставі частини 1статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями151,152,153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).
Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.
Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження№ 14-28цс23) вказала, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.
Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.
Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3статті 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16серпня 2018року у справі № 910/1040/18 зазначив: «У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду».

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 жовтня 2018 по справі №183/5864/17-ц.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Водночас висновки суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом заборони Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» відчужувати житловий будинок АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: житловий будинок літ."А" з п`яти кімнат загальною площею 304,10кв.м., житловою площею 104,80 кв.м., сарай літ."Б", огорожі № 1-2, не мотивовано.

Предметом позову ОСОБА_2 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 32814387 від 09 грудня 2016, прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф.; визнання (поновлення) за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Отже, між сторонами виник спір з приводу реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1111188973101 на підставі рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 32814387 від 09 грудня 2016 року.

За обставин прийняття державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. рішення про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на житловий будинок АДРЕСА_1 , останнє має можливість подальшого відчуження майна будь-яким способом третім особам, у зв`язку з чим існує загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав ОСОБА_2 (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. 

У разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне майно, то ОСОБА_2 не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності та поновлення (визнання) права власності без нових звернень до суду.
Виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позову ОСОБА_2  безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявним у Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» житловий будинок АДРЕСА_1 .
Разом з тим вжиття заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки ці заходи спрямовані виключно на збереження вже існуючих обставин спірних правовідносин та не накладають обтяжливих обов`язків на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», оскільки майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежуватиметься лише розпорядженням ним.
Застосування вказаного виду забезпечення позову є адекватним, оскільки його невжиття може призвести до відчуження спірного майна на користь інших осіб, що, у свою чергу, призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 212/7106/21 (провадження № 61-11041св22).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому ухвала Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 березня 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку  «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Демарчук Наталя Олександрівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 19 травня 2025 року.

Головуючий  Н. Ю. Половінкіна
Судді М. І. Кулянда
О. О. Одинак