УХВАЛА

24 липня 2025 року  
м. Київ
справа №460/7194/24
адміністративне провадження №К/990/28892/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В.,  Жука А.В., 
перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубка Сергія Миколайовича на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернувся з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (надалі - відповідач), в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні в період з 29 січня 2020 року по 13 травня 2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме: невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та доплатити позивачу за період з 29 січня 2020 року по 13 травня 2023 року включно належні, з урахуванням проведених раніше, виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 Постанови в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року, Законом України від 15 грудня 2020 року №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України від 02 грудня 2021 року №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2025 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №460/7194/24 - без змін.
01 липня 2025 року засобами поштового зв`язку представник позивача надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у цій справі.
Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, після перегляду її судом апеляційної інстанції, про повернення позовної заяви.
Відповідно до частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Отже, за приписами частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку, та постанова суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження судового рішення в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
За правилами абзацу 2 частини четвертої  статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Так, перевіряючи зміст оскаржуваних судових рішень та доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що представник позивача оскаржує ухвалу суду першої інстанції, залишеної без змін постановою суду апеляційної інстанції, про повернення позовної заяви з підстав пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України у взаємозв`язку з частиною другою статті 123 цього Кодексу, оскільки суди вказали, що позивач звернувся до суду 05 липня 2024 року з позовом про нарахування та виплату йому сум, що стосуються грошового забезпечення, проте перебіг строків звернення до суду з цим позовом закінчився 01 жовтня 2023 року (три місяці після закінчення карантину).
Суди наголосили, що отримання представником позивача відповідь на адвокатській запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.
Водночас заявник касаційної скарги зазначає, що приписами статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
В касаційній скарзі вказано, що в червні 2024 року адвокат письмово звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання письмової інформації про виплачені позивачу спірні суми грошового забезпечення та доплати такого грошового забезпечення, проте у відповідь листом від 26 червня 2024 року № 09/6556-24-Вих він отримав відмову, а доплату позивачу грошового забезпечення відповідач не здійснив, тобто, як зазначає скаржник, позивача повідомили про нараховані йому за час служби суми грошового забезпечення в червні 2024 року. 
Також скаржник зазначає, що предметом позовних вимог у цій справі є виплата позивачу грошового забезпечення, право на отримання якої позивач набув під час проходження служби з 29 січня 2020 року, тобто спірні правовідносини є триваючими та виникли з 29 січня 2020 року, відтак, на думку скаржника, позивач має право звернутися до суду із заявленими позовними вимогами з урахуванням процесуальних строків станом на 29 січня 2020 року, тобто без обмеження строку звернення до суду.
Отже, підставою відкриття касаційного провадження є правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, правильності застосування положень пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України у взаємозв`язку з частиною другою статті 123 цього Кодексу щодо підстав повернення позовної заяви.
Враховуючи доводи касаційної скарги, а також враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, Суд дійшов висновку, що наслідки розгляду такої скарги можуть мати значення для формування єдиної правозастосовної практики, тому наявні правові підстави для допуску касаційного провадження у цій справі.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для її  повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 329, 334 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката  Дубка Сергія Миколайовича на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
2. Витребувати справу № 460/7194/24 із Рівненського окружного адміністративного суду.
3. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет", а у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку.
4. Іншим учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслати через підсистему "Електронний суд" у вигляді електронних документів до їхніх електронних кабінетів, якщо ці учасники внесені до цієї автоматизованої системи. В іншому випадку, документи надсилаються цим учасникам засобами поштового зв`язку.
5. Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    А.В. Жук