ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 р. 	Справа № 440/5774/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039 по справі                         № 440/5774/25
за позовом                ОСОБА_1  
до               Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (далі - відповідач), в якому просила суд:
- поновити строк для подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо невиконання рішення Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 10 січня 2024 року №17, в частині зобов`язання Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради в особі його відділу архітектури та містобудування, благоустрою та земельних відносин вжити заходи із встановлення власника будинку, який находиться за адресою : АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Виконавчий комітет Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області належним чином виконати рішення Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 10 січня 2024 року № 17, а саме: вжити заходи із встановлення власника будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року визнано неповажними  підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду з позовом; позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві, що недолік необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску; позивачеві надано строк для усунення недоліку позовної заяви - упродовж десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позивачем (представником) подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, які не дали очікуваного результату.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 визнано неповажними підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського р-ну Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві. Роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач (представник) подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просить її скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що строки виконання рішення Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 17 у ньому не зазначені, а предметом оскарження є протиправна бездіяльність відповідача.  
У зв`язку із незгодою із прийнятим рішенням та враховуючи недоцільність звернення до суду з позовом про визнання відмови в приватизації квартири неправомірною, відсутність конкретно визначених строків, відведених на виконання рішення виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 17 від 10.01.2024 року, позивач за захистом своїх порушених прав звернулася 25.01.2024 року до Котелевського районного суду Полтавської області із позовною заявою до Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно.
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 29.07.2024 року по справі № 535/81/24 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно. Дане рішення набрало законної сили 18.11.2024 року, тобто після спливу 6-ти місячного строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України. З вищевказаного слідує, що в межах 6-ти місячного строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України позивачем вживалися інші заходи врегулювання спору та вони не призвели до очікуваного результату.
В разі, якби позовні вимоги позивача при розгляді цивільної справи Котелевським районним судом Полтавської області та/чи Полтавським апеляційним судом були задоволені. потреба у зверненні до Полтавського окружного адміністративного суду відпала б.
При цьому, скаржник зауважив, що одночасне звернення до Котелевського районного суду Полтавської області із позовом до Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно та до Полтавського окружного адміністративного суду (до закінчення розгляду справи в порядку цивільного судочинства, тобто з метою недопущення пропуску строків звернення ) із позовом до Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, було б недоречним та не відповідало б вимогам чинного законодавства, що було залишено поза увагою Полтавським окружним адміністративним судом під час постановления ухвали від 12.05.2025 року.
Крім того, скаржник зазначив, що згідно ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Оскільки в законі відсутня заборона вживати заходи з метою досудового порядку вирішення спору, після отримання судового рішення не на користь позивача, її представником вживалися відповідні заходи, а саме 25.03.2025 року було направлено скаргу                 № 25/03-3 на адресу Міністерства розвитку громад та територій України та на адресу Полтавської районної військової адміністрації Полтавської області. Відповіді за результатом розгляду поданих скарг отримано 11.04.2025 року та 14.04.2025 року, тобто в межах строку, визначеного ч. 4 ст. 122 КАС України.
При цьому, ч. 4 ст. 122 КАС України не містить будь-яких застережень відносно того, що можливість досудового порядку вирішення спору шляхом направлення скарг на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, надається лише в межах 6-ти місячного строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України, а навпаки зазначено про те, що в таких випадках для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
На переконання сторони апелянта, в тому разі якби тримісячний строк (ч. 4 ст. 122 КАС України ), який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень охоплювався загальним шестимісячним строком (ч. 2 ст.122 КАС України ), ч. 4 ст. 122 КАС України взагалі б не існувало, оскільки б нею, по суті, не встановлювалися ніякі спеціальні строки.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 312 Кодекс про адміністративне правопорушення України (далі - КАС України), апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що докази на підтвердження наявності обставин, які були об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили звернення до суду у строк, який пропущено, в матеріалах позовної заяви (клопотання про поновлення строку звернення) відсутні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною шостою статті 161 КАСУ визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За приписами частин 1, 2, 3 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Як свідчать матеріали справи, позивач 24.04.2025 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо невиконання рішення Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 10 січня 2024 року № 17, в частині зобов`язання Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради в особі його відділу архітектури та містобудування, благоустрою та земельних відносин вжити заходи із встановлення власника будинку, який находиться за адресою : вул. Центральна, будинок 18, с. Велика Рублівка, Полтавський район, Полтавська область; зобов`язати Виконавчий комітет Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області належним чином виконати рішення Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 10 січня 2024 року № 17, а саме: вжити заходи із встановлення власника будинку, який знаходиться за адресою: вул. Центральна, будинок 18, с. Велика Рублівка, Полтавський район, Полтавська область.
Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що рішення Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 17 прийнято 10 січня 2024 року.
Отже, про порушення свого права щодо невиконання рішення Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 17 від 10 січня 2024 року позивач дізналася або повинна була дізнатися (мала таку можливість) ще в 2024 році, чого не заперечує сама позивач.
Відтак, звернувшись до суду з позовом 29 квітня 2025 року позивач порушила шестимісячний строк звернення до суду, що встановлений процесуальним законом.
У позовній заяві позивач, зокрема, просила суд: поновити строк для подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Заяву про поновлення строку обґрунтувала тим, що позивачем шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів пропущено з поважних причин, оскільки протягом всього часу з моменту винесення Виконавчим комітетом Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області рішення від 10.01.2024 № 17, нею та її представником постійно вчинялися дії для мирного, досудового врегулювання спору, які не дали результатів. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 визнано неповажними  підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду з позовом; позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві, що недолік необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску; позивачеві надано строк для усунення недоліку позовної заяви - упродовж десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позивачем (представником) подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, які не дали очікуваного результату.
Тобто, позивач фактично вказала аналогічні підстави, якими була обґрунтована заява про поновлення строку звернення.
Перевіряючи дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з наступного.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Також колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
У цій справі позивач звернулася до суду із пропуском установленого процесуальним законом строку та при цьому обставини, на які посилається позивач в обґрунтування підстави незвернення до суду з позовом у строк, який пропущено, носять суб`єктивний характер і напряму залежали від волевиявлення та власної поведінки самого позивача.
При цьому, як слушно звернув увагу суд першої інстанції, вживати заходи досудового врегулювання спору особа вправі лише в межах встановленого строку звернення до суду з позовом та у разі, коли досудове врегулювання спору не призвело до очікуваного результату, така особа зобов`язана звернутися до суду з позовом до спливу встановленого строку звернення.
Тож очікування (сподівання) позивача на те, що відповідач усуне допущену бездіяльність, вже після спливу вказаного строку звернення до суду не може бути визнано судом поважною причиною пропуску строку, адже таке очікування (сподівання) є виключно волевиявленням самого позивача, а не істотною обставиною, перешкодою чи трудністю, що унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом у встановлений кодексом шестимісячний строк, та внаслідок цього очікування (сподівання) у позивача штучно збільшився строк звернення до суду з шести місяців до року і більше.
Водночас, оскарження особою будь-якої бездіяльності суб`єкта владних повноважень не дає підстав такій особі порушувати встановлений кодексом строк звернення до суду, оскільки строк звернення до суду обчислюється з дати, коли особа дізналася або повинна була дізнатися (мала таку можливість) про допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень, а не з дати, коли особа перестала очікувати на усунення суб`єктом владних повноважень такої бездіяльності.
Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивачем не надано до суду жодних належних доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили звернення до суду у строк, який пропущено.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом, позивачем не надано, немає таких доказів і в матеріалах справи.
Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання поважними підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позовної заяви. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 - без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 по справі                           № 440/5774/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	В.Б. Русанова    А.О. Бегунц