ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2653/24  Номер провадження 22-ц/814/1156/25	Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Нескородь Віталія Миколайовича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У червні2024 року до суду першої інстанції звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» із вказаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 1 924,43 долари США, що станом на день подання позовної заяви еквівалентно 78 012,74 грн.
Позов обгрунтовано тим, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 в сумі 29 657,00 доларів США, що в перерахунку в гривню за курсом НБУ станом на 16.04.2013 становить 237 048,9 грн, стягнуто судовий збір у сумі 2 370,49 грн у рівних частинах по 1 185,25 грн з кожного. На підставі рішення загальних зборів акціонерів банку від 30.10.2013 правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» є ПАТ «Фідобанк». За договором №GL1N019277_205/1 від 03.02.2021 про відступлення прав вимоги до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшли права вимоги до позичальників. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.09.2021 замінено стягувача у виконавчому проваджені по виконанню рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у цивільній справі №545/599/13-ц з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс». Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року позов задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 1 924 долари США 43 центи.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн у рівних частинах - по 1 211,2 грн з кожного.
Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням у частині стягнення 3 % річних за користування грошовими коштами з поручителя ОСОБА_2 , його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 – адвокат Нескородь В.М., просив його скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 ніколи не укладався та не підписувався договір поруки № 014/0457/5/08875/1. З цього приводу ОСОБА_2 подав заяву про скасування заочного рішення у справі №545/599/13-ц, по якому нараховуються 3 % річних.
Вказував, що за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає.
Зазначав, що строк дії поруки також вичерпав свою дію так як строк його закінчився.
У відзиві ТОВ «Консалт Солюшенс» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що рішення у справі №545/599/13-ц на момент подання ТОВ «Консалт Солюшенс» позовної заяви до відповідачів про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України було чинним, не скасованим та таким, що набрало законної сили.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у поручителя обов`язку зі сплати на користь кредитора грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що відповідають дійсності
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що доказів погашення заборгованості за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 відповідачами не надано.У поручителя виникло солідарне грошове зобов`язання перед кредитором у відповідному розмірі, а відтак, у разі його прострочення, кредитор правомірно вимагає отримання компенсації за його неналежне виконання відповідно до положень ст.625 ЦК України.
Крім того, судом зазначено, що доказів щодо спростування зазначеного розміру заборгованості, зокрема, доказів сплати заборгованості у певному розмірі, на час розгляду справи відповідачами не надані.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 в сумі 29 657,00 доларів США, що в перерахунку в гривню за курсом НБУ станом на 16.04.2013 становить 237 048,9 грн; стягнуто судовий збір у сумі 2 370,49 грн у рівних частинах з кожного по 1 185,25 грн з кожного.
Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц встановлено, що з метою виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №014/0457/5/08875/1 від 08.01.2008 відповідно до умов якого відповідачі зобов`язались солідарно відповідати перед банком за невиконання зобов`язань позичальником.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.09.2021 замінено стягувача у виконавчому проваджені по виконанню рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у цивільній справі №545/599/13-ц з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.09.2021 встановлено, що на підставі заочного рішення від 16.04.203 по цивільній справі №545/599/13-ц Полтавським районним судом Полтавської області 23.07.2013 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 в сумі 29 657,00 доларів США, що в перерахунку в гривню за курсом НБУ станом на 16.04.2013 становить 237 048,9 грн; ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 31.07.2014 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Полтавського районного суду Полтавської області №545/599/13 від 23.07.2013 по стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованості за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 – з ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк». В ухвалі зазначено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло права грошової вимоги за договорами укладеними між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Доказів погашення заборгованості за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 відповідачами не надано.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2,5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц наведено висновок, що в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
При цьому в постанові ВС КЦС у справі № 127/13406/18 від 13 січня 2021 року зазначається, що відповідальність за статтею 625 ЦК України настає, зокрема, за невиконання судового рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що невиконання зобов`язання за наявності судового рішення, не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором та відсутня можливість застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.
Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц з боржника та поручителя стягнуто заборгованість солідарно.
Слід зазначити, що право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника так і до поручителя, оскільки останній, у зв`язку з винесенням судового рішення про стягнення заборгованості також набув статусу боржника.
Виходячи з наведених вище положень закону, відповідачі зобов`язані відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями ст.625 ЦК, тобто сплатити позивачу встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Таким чином, оскільки у поручителя виникло солідарне грошове зобов`язання перед кредитором у відповідному розмірі, відтак, у разі його прострочення, кредитор правомірно вимагає отримання компенсації за його неналежне виконання відповідно до положень ст.625 ЦК України.
Також обгрунтовуючи апеляційну скаргу представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_2 ніколи не укладався та не підписувався договір поруки № 014/0457/5/08875/1. 
Зазначені доводи є безпідставними, оскільки місцевим судом правильно вказано, що такі доводи спростовуються обставинами, встановленими заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо посилання на те, що ОСОБА_2 подав заяву про скасування заочного рішення у справі №545/599/13-ц, по якому нараховуються 3 % річних.
Слід зазначити, що ухвалою Полтавського районного суду від 01.07.2025 у справі №545/599/13-цу задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 відмовлено.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції, яким суд надав правову оцінку.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ураховуючи те, що рішення місцевого суду в частині розміру заборгованості відповідачем не оскаржується, у відповідності до ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - адвоката Нескородь Віталія Миколайовича – залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року. 

Головуючий суддя                                                   Т.В. Одринська

Судді                                                                 О.О. Панченко

                                                                         В.П. Пікуль