ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року	Львів	Справа № 380/12948/24 пров. № А/857/34333/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року (ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Гуликом А. Г.) в адміністративній справі № 380/12948/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                         В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі також - ФОП ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
- визнати дії посадових осіб ГУ ДПС у Львівській області щодо проведення перевірки позивача незаконними;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області № 00023410901 від 18.01.2024;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Львівській області про застосування фінансових санкцій від 18.01.2024 № 00023430901.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: факти, які свідчать про можливі порушення. Однак, в порушення вказаних норм Податкового кодексу України податковими інспекторами ГУ ДПС у Львівській області Гой Р. та Сеньків Р., наказ ГУ ДПС у Львівській області від 21.11.2023 № 4215-ПП “Про проведення фактичних перевірок” не вручено ФОП ОСОБА_3 під розписку до початку проведення такої перевірки, що підтверджується копією наказу, який є в матеріалах справи. Також у наказі ГУ ДПС “Про проведення фактичних перевірок від 21.11.2023 № 4215-ПП не вказано підстави для проведення фактичної перевірки, та не зазначено реквізити суб`єкта (найменування прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється). Крім того, в порушення пункту 80.4 статті 80 ПКУ перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 згаданого Кодексу не здійснена контрольна розрахункова операція, що підтверджується актом проведеної перевірки. Так, в порушення пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, податкові інспектори ГУ ДПС у Львівській області незаконно приступили до проведення перевірки, яка здійснювалась за місцем фактичного провадження діяльності ФОП ОСОБА_1 , який не вказаний ні в наказі, ні в направленні на перевірку, зокрема, і розташування господарської одиниці — торгівельного павільйону, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (як зазначено в Акті перевірки). У порушення статей 81,82 ПКУ у направленні на перевірку ГУ ДПС у Львівській області від 21.11.2023 № 8442 не вказано найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, натомість вказано: “Направлення на перевірку. Суб`єкт господарювання за адресою: АДРЕСА_1 , а місцезнаходження об`єкта торгівлі ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 - у витязі з додатку 1 до Наказу ГУ ДПС у Львівській області від 21.11.2023 № 4215-ПП вказано, що суб`єкт господарювання / об`єкт торгівлі зазначено місцезнаходження об`єкта торгівлі : АДРЕСА_1 , Код РНОКПП ФОП ОСОБА_2 про проведення перевірки в додатку не вказаний, та жодна інформація не вказана.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення – рішення ГУ ДПС у Львівській області № 00023410901 від 18.01.2024.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Львівській області про застосування фінансових санкцій  № 00023430901 від 18.01.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Вказує на те, що зі змісту судового рішення підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було лише встановлення обставин щодо не зазначення в наказі про проведення фактичної перевірки та додатку до наказу найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), а лише назву об`єкта перевірка якого буде проводитися що є достатнім для висновку про протиправність проведеної перевірки. При цьому, суд погодився зі всіма іншими аргументами та наведеними відповідачем обгрунтуваннями, зокрема встановленими при проведені перевірками обставинами допущених позивачем порушень вимог податкового законодавства та щодо наявності підстав для проведення такої фактичної перевірки, отриманням позивачем копії наказу та направлення на проведення перевірки, про ознайомлення позивача з результатами проведеної перевірки та, що перед початком фактичної перевірки не здійснювалась контрольна розрахункова операція.
Звертає увагу суду, що відповідно залишилося поза увагою суду першої інстанції, на те що в торговому павільйоні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано ще інші суб`єкти господарювання, а отже в контролюючого органу не було об`єктивно можливості до проведення фактичної перевірки встановити, який з суб`єктів господарювання здійснює роздрібний продаж підакцизних товарів за вказаною адресою. 
Більше того, сам позивач у позовній заяві вказав, що в торговому павільйоні за адресою: АДРЕСА_1 на території першого поверху знаходяться торгові точки та кладові, якими користуються інші підприємці, крім ФОП ОСОБА_1 .. 
При виході за вказаною адресою було встановлено, що такий об`єкт перевірки належить саме фізичній особі-підприємцю - ОСОБА_3 та лише саме яким було отримано ліцензії як на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями так і тютюновими виробами. 
Вказана особа (ФОП ОСОБА_2 ) під час проведення посадовими особами ГУ ДПС у Львівській області фактичної перевірки господарської одиниці за адресою вказаною у наказі та направлені була присутня, отримав копію наказу, направлення на проведення повірки №№ 8441, 8442 від 21.11.2023, після ознайомлення з якими та підставами перевірки власноручно о 14 год. 15 хв розписався про отримання наказу від 21.11.2023 № 4215-ПП та не ставив під сумнів законність наказу про призначення перевірки без зазначення його найменування та реквізитів (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), не викладав заперечення. 
Вказаним ФОП ОСОБА_2 посадових осіб контролюючого органу було допущено до проведення фактичної перевірки позивача без будь-яких застережень, що свідчить про обізнаність останнього з предметом відповідної фактичної перевірки, а також про залученість останніх до її проведення. 
Таким чином, дії контролюючого органу відповідають вимогам чинного законодавства, а права позивача, в силу обізнаності його щодо місця перевірки, адреси та предмету фактичної перевірки, не було порушено.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Львівській області відповідно до наказу від 21.11.2023 № 4215-ПП “Про проведення фактичної перевірки” та направлень на перевірку №№ 8441, 8442 від 21.11.2023 проведена фактична перевірка господарської одиниці – павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, зберігання та облік підакцизних товарів, зокрема спирту, тютюнових виробів та алкогольних напоїв.
За результатами проведеної фактичної перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 265/95 – ВР) та підпунктом  226.5 пункту 226 статті 226 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), саме: зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка на упаковці тютюнових виробів та не надання на початок проведення фактичної перевірки документів, які підтверджують походження товарів (тютюнових виробів), які знаходились на зберіганні згідно відомостей про зняття залишків (додаток 1 до акта перевірки) на загальну суму – 72 250 грн. 
Зокрема, перевірка встановила таке: 
За адресою здійснення торгівлі АДРЕСА_1 , а саме - в торгівельному павільйоні ФОП ОСОБА_2 здійснює зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка. 
Прихідні накладні на тютюнові вироби згідно складеного опису товару до перевірки не надано. 
У торгівельний павільйон для проведення відповідних заходів викликано працівника відділення № 2 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області - дільничий ОСОБА_4 . 
Факт зберігання тютюнових виробів зафіксовано відповідними фотозасобами в присутності як працівника поліції, так і позивача та долучено до акта фактичної перевірки.
Від надання письмового пояснення позивач відмовився. Виявлені перевіркою порушення відображено в акті фактичної перевірки № 30164/13/01-09-01/2628315750 від 22.11.2024.
На підставі Акта перевірки прийняті рішення від 18.01. 2024: 
- податкове повідомлення – рішення №  00023410901, яким до позивача за допущене порушення на підставі статті 20 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 72 250,00 грн; 
- рішення про застосування фінансових санкцій за допущене порушення на підставі статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального” застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 144 500,00 грн.
Вважаючи рішення № 00023410901 від 18.01.2024 та № 00023430901 від 18.01.2024 протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наказ від 21.11.2023 року № 4215-ПП «Про проведення фактичної перевірки» виданий з порушенням вимог законодавства, то відповідач не мав підстав для проведення перевірки на підставі зазначеного наказу.
Отже, оскаржені рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, яка визначає права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: 
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п. 80.2.2);
- (1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, (2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п. 80.2.5).

У постановах від 12.08.2021 (справа № 140/14625/20), від 10.04.2020 (справа №815/1978/18), від 25.01.2019 (справа № 812/1112/16), від 05.11.2018 (справа №803/988/17), від 22.05.2018 (справа № 810/1394/16), від 20.03.2018 (справа № 820/4766/17) Верховний Суд вказав, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:
- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України видно, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Згідно наказу від 21.11.2023 № 4215-ПП «Про проведення фактичної перевірки» вирішено провести фактичні перевірки ряду суб`єктів господарювання та об`єктів, що підлягають перевірці, в т. ч. об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим у наказі є посилання на відповідні додатки. 
Додаток до наказу є його невід`ємною частиною. 
Так, вимоги до складення й оформлення наказів та додатків до різних видів організаційно-розпорядчих документів визначені у пунктах 44 — 47 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних і місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 “Деякі питання документування управлінської діяльності” (далі — Постанова № 55), а також у пунктах 86 — 87 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої Постановою № 55.

Відповідно до витягу з додатку 1 до наказу ГУ ДПС у Львівській області від 21.11.2023 № 4215-ПП суб`єктом господарювання, який підлягає перевірці є суб`єкт господарювання за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 платника податку та РНОКПП суб`єкта господарювання у зазначеному додатку не вказані.
Згідно з направленням на перевірку від 21.11.2023 № 8441 та від 21.11.2023 № 8442 ГУ ДПС у Львівській області проводить з 21.11.2023 фактичну перевірку суб`єкта господарювання за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 платника податку та РНОКПП суб`єкта господарювання у зазначеному додатку не вказані, хоча відповідно до форми зазначеного направлення контролюючий орган у направленні повинен був зазначити найменування, П.І.Б. платника податку, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер та серію паспорта для фізичних осіб, або реквізити об`єкта, перевірка якого проводиться.

Суд зазначає, що відповідно до статті 81 ПК України в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Отже, наказ про фактичну перевірку повинен чітко ідентифікувати суб`єкта, який перевіряється. Адреса об`єкта є лише однією з можливих ознак, яка не може однозначно визначити платника податку. Без зазначення найменування та реквізитів суб`єкта, неможливо зрозуміти, кого саме передбачено перевірити та які права та обов`язки цього суб`єкта стосовно перевірки. Тому наказ про фактичну перевірку, в якому зазначена лише адреса об`єкта, є неправомірним без зазначення найменування та реквізитів суб`єкта, що перевіряється. Зазначення лише адреси об`єкта не є достатнім для однозначного ідентифікації платника податку, якого стосується перевірка.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №520/8836/18 контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведення позапланової перевірки, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Питання щодо впливу таких процедурних порушень на правомірність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами проведення відповідної податкової перевірки, також вже неодноразово вирішувалось Верховним Судом. У постановах від 28.12.2022 у справах №420/22374/21, № 540/5445/21, № 160/14248/21, від 28.10.2022 у справі №600/1741/21-а, від 12.10.2022 у справі № 160/24072/21, від 01.09.2022 у справі №640/16093/21 Верховний Суд констатував, що проведення перевірки на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 89 (в умовах чинності пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України) є протиправним і тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.
Під час ухвалення постанов від 28.10.2022 у справі №600/1741/21-а, від 12.10.2022 у справі № 160/24072/21 Верховний Суд також враховував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 і зазначив, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 23.02.2023 у справі № 160/20112/21.

З наведеного видно, що встановлення обставин щодо неправомірності проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої й було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, є достатнім для висновку про їх протиправність та яким судами першочергово надається оцінка, а тому, в межах розгляду цієї справи, відсутня необхідність перевірки судом порушення позивачем вимог податкового законодавства, як підстави для донарахування сум грошових зобов`язань.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ про проведення перевірки виданий із порушеннями вимог статті 81 ПК України, оскільки ані в наказі, ані в додатку до наказу не вказано найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється). Оскільки наказ від 21.11.2023 року № 4215-ПП «Про проведення фактичної перевірки» виданий з порушенням вимог законодавства, суд вважає, що відповідач не мав підстав для проведення перевірки на підставі зазначеного наказу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 160/12714/22, Верховний Суд вчергове наголошує, що оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, оскаржені рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржених рішень відповідача, у зв`язку з чим такі необхідно скасувати. 

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року в адміністративній справі № 380/12948/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин