Номер провадження: 33/813/1149/25
Номер справи місцевого суду: 521/3716/25 
Головуючий у 1-й інстанції Михайлюк О. А. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       07.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисниці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни
розглянувши апеляційну скаргу захисниці Дергачевої Антоніди Володимирівни
на постанову судді Малиновського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року 
встановив:
Постановою судді Малиновського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що водій   ОСОБА_2 22 лютого 2025 року о 21 годині 09 хвилин в м. Одесі, вул. Євгена Танцюри (Генерала Петрова) 11, керував транспортним засобом KІА Cerato номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога у встановленому законодавством порядку відмовився, водія відсторонено від керування ТЗ, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
В апеляційній скарзі захисниця Дергачева А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Малиновського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 рокута закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі ОСОБА_2 , оскільки останній не був обізнаний про розгляд справи, так як повістки про виклик в судове засідання не отримував. Правоохоронці вимагали у ОСОБА_2 гроші, а коли він відмовив, почали складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Усупереч порядку, встановленому законом, ОСОБА_2 , не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Від проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я, 
ОСОБА_2 відмовився через те, що побоювався, що поліцейські хотіли його відвести та побити. ОСОБА_2 не перебуває на наркологічному обліку, багато років займається спортом та не вживає алкоголь. Дії поліцейських є неправомірними, оскільки підстави для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності були відсутні.
В апеляційній скарзі захисниця порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справу розглянуто без участі ОСОБА_2 , останній копію оскаржуваної постанови отримав лише 28 квітня 2025 року. 
Справа про адміністративне правопорушення перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду з 07 травня 2025 року.
Розгляд справи призначався тричі: на 26 травня 2025 року, 16 червня 2025 року та 07 липня 2025 року.
Так, 26 травня 2025 року розгляд цієї справи не відбувся, у зв`язку з поданим особою, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_2 , клопотанням про відкладення судового засідання через відсутність у нього перекладача з української на азербайджанську мову, яке апеляційним судом було задоволено. Розгляд справи відкладено до 16 червня 2025 року (а.с.54).
У судовому засіданні, 16 червня 2025 року, під час розгляду справи, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисниці Дергачевої А.В., апеляційним судом розглянуто подані апелянтом відповідні клопотання, та по справі за клопотанням ОСОБА_2 оголошено перерву до 07 липня 2025 року 13:40 год, з метою надання останньому додатково часу для забезпечення ним особисто, участі перекладача з української на азербайджанську мову під час розгляду цієї справи (а.с. 61-63).
Про дачу, час та місце судового засідання на 07 липня 2025 року, зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 повідомлений особисто під розписку (а.с. 64).
04 липня 2025 року ОСОБА_2 знову звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, оскільки він наразі ще не знайшов досвідченого перекладача, при цьому зобов`язується зробити це у найкоротші терміни (а.с. 65).
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився. 
Стосовно поданої ОСОБА_2 04 липня 2025 року заяви про відкладення розгляду справи з підстав наведених у її змісті та можливості розгляду справи без участі останнього, апеляційний суд додатково зауважує про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" від 25 квітня 2019 року N 2704-VIII та ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, при цьому гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.
Згідно з вимогами п. п. "е" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Під час вирішення питання про залучення перекладача визначальним є впевненість суду, що особа дійсно не володіє або недостатньо володіє державною мовою, хоча закон не встановлює критеріїв, за якими суд має визначитись у цьому питанні.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. п. "е" п. 3 ст. 6) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна вести свій захист і висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою таких обставин за Конвенцією та практикою ЄСПЛ визначено, зокрема, тривалість проживання у державі ведення судочинства, рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.
Як убачається з матеріалів справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 щонайменше 9 років постійно проживає в Україні, що підтверджується посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 , виданою 17 червня 2016 року. З 29 листопада 2016 року постійне місце проживання 
 ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30).
Крім цього, ОСОБА_2 отримував посвідчення водія національного зразка серії НОМЕР_3 , з 02 серпня 2018 року мав відкриту категорію «В» про що свідчить довідка про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика» станом на 27 лютого 2025 року (а.с.3).
Своїм підписом засвідчив власну згоду з апеляційною скаргою та заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду, поданими захисницею Дергачевою А.В., які складені держаною мовою (а.с. 20,22).
Також ОСОБА_2 особисто звертався до суду із заявою про відкладення розгляду, поданою 26 травня 2025 року, складеною ним власноруч українською мовою (а.с. 54).
В судовому засіданні 16 червня 2025 року, фіксування якого здійснювалося за допомогою засобу технічного запису, ОСОБА_2 надав суду пояснення про те, що тривалий час проживає в Україні, розуміє українську мову, особисто власноруч складав українською мовою заяви про відкладення розгляду справи, вільно відповідав на поставлені судом державною мовою питання, про що свідчить, зокрема, протокол судового засідання (а.с. 61-63).
Крім цього, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 на стадії апеляційного перегляду справи користується юридичною допомогою, яку надає останньому адвокат Дергачева А.В. ( а.с.36-38) яка, зокрема, приймала участь у всіх судових засіданнях під час розгляду цієї справи. 
Сукупність наведених вище обставин, зокрема тривалість постійного проживання ОСОБА_2 в Україні щонайменше понад 9 років, наявність у нього з 2018 року посвідчення водія національного зразку, складання ним власноруч вказаної вище заяви українською мовою, а також наданні ним в судовому засіданні пояснення про те, що він розуміє українську мову, оскільки впродовж тривалого часу проживає постійно на території України, надання ним відповідей на питання судді державною мовою, свідчать про те, що ОСОБА_2 розуміє та володіє українською мовою, тому відсутні об`єктивні перешкоди, які б унеможливлювали розгляд цієї справи без присутності перекладача.
У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свободщодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
ЄСПЛ зауважує, що сторона, яка задіяна під час судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв розумності строку є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 21 листопада 1995 року у справі "Чірікоста і Віола проти Італії" ("Ciricosta and Viola v. Italy", заява N 19753/92)).
Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні особи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи.
Також апеляційний суд наголошує, що на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається обов`язок сумлінно користуватися процесуальними правами.
Зважаючи на викладене, у даному випадку, необхідність проведення судового засідання за участі перекладача, ОСОБА_2 використовує не як інструментарій реалізацій наданих йому процесуальних прав, а як спосіб для затягування розгляду справи, що суперечить засадам добросовісності та є недопустимим. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності 
ОСОБА_3 судовому засіданні 07 липня 2025 року захисниця Дергачева А.В. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.
Вислухавши захисницю Дергачеву А.В. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 10 квітня 2025 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 11 квітня 2025 року і закінчився 21 квітня 2025 року.
З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_2 , останній копію оскаржуваної постанови отримав 17 квітня 2025 року, апеляційну скаргу захисниця Дергачева А.В. подала 28 квітня 2025 року.
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи в якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисницею не оспорюється та обставина, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у часі та місці, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, як і те, що на вимогу поліцейських він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а також, що зазначені вище обставини фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги захисниця посилається на те, що: поліцейськими порушено порядок проведення огляду, оскільки ОСОБА_2 не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки; правоохоронці вимагали від ОСОБА_2 гроші та після відмови склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення; ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду через побоювання застосування відносно нього поліцейськими фізичного насильства; справу розглянуто без участі ОСОБА_2 , а також те, що останній не перебуває на наркологічному обліку, багато років займається спортом та не вживає алкоголь. 
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я (ч. 4ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735 (далі - Інструкція).
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4 розділу I Інструкції).
Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 розділу I Інструкції).
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 Розділу II Інструкції).
Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд в основу свого рішення поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні водія на огляд та відеозаписі, долученому правоохоронцями до матеріалів справи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №254099 правоохоронцями зафіксовано, що: «22 лютого 2025 року о 21:06 в м. Одеса, вул. Євгена Танцюри (Генерала Петрова), 11, водій ОСОБА_1 керував тз «Kia Cerato», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у лікаря-нарколога у встановленому законодавством порядку відмовився. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.
Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про те, що поліцейськими використовувалися технічні засоби відеозапису: 474166; 471811.
Вказаний вище протокол ОСОБА_2 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності підписав, при цьому зазначив, що не погоджується, оскільки веде моральний образ життя. 
З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи, належність та допустимість яких, як джерела доказів, апелянт не оспорює убачається, що правоохоронцями було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 через порушення водієм вимог правил дорожнього руху. За результатами проведення зовнішнього огляду у ОСОБА_2 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (блідість обличчя, зіниці очей, які не реагують світло) у зв`язку з чим ОСОБА_2 було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому закладі охорони здоров`я на що ОСОБА_2 фактично відмовився, мотивуючи відсутністю у нього будь-яких ознак сп`яніння. Поліцейський зазначав, що він лише фіксує ознаки такого сп`яніння, та зважаючи на відсутність у нього спеціальних знань, пропонує ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому закладі охорони здоров`я. Зважаючи на те, що у ОСОБА_2 виявлено ознаки наркотичного, а не алкогольного сп`яніння, ця обставина унеможливила проведення огляду на місці події. При цьому, поліцейські звертали увагу ОСОБА_2 , що у разі відмови від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. З відеозапису убачається, що ОСОБА_2 було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП.
Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу з ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Матеріали відеозапису не містять відомостей, які б свідчили про вірогідність (ймовірність) застосування поліцейськими відносно ОСОБА_2 фізичної сили, чи про те, що правоохоронці вимагали від нього неправомірну вигоду.
Відмову від проходження огляду ОСОБА_2 мотивував особистою зайнятістю та небажанням проходити такий огляд, а не побоюванням застосування до нього заходів примусу зі сторони поліцейських, як про те стверджує захисниця.
Аргументи захисниці про те, що поліцейськими порушено процедуру направлення водія на огляд, з підстав, викладених в апеляційний скарзі, апеляційний суд відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки відповідно до пункту 12 розділу Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Ураховуючи, що у даному випадку, поліцейським виявлено у ОСОБА_2 ознаки наркотичного, а не алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано водієві пройти відповідний огляд у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, пропонувати пройти такий огляд на місці зупинки, як про те зазначає захисниця, у поліцейських були відсутні підстави. 
Надані захисницею письмові дані, які характеризують особу ОСОБА_2 , і те, що останній не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не мають правого (юридичного) значення при вирішенні питання щодо наявності (відсутності) вини у скоєнні інкримінованого правопорушення.
Крім того, стосовно копії висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 з метою виявлення стан алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 травня 2025 року, наданого захисницею, на підтвердження доводів скарги, у долученні якого під час апеляційного перегляду справи судом було відмовлено, апеляційний суд додатково зауважує, що ОСОБА_2 інкримінується відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння і такі дію утворюють формальний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто правопорушення є вчиненим саме з моменту висловлення водієм відмови від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР. 
Щодо аргументів захисниці про розгляд справи суддею першої інстанції без участі ОСОБА_2 , апеляційний суд зазначає про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).
Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 особисто повідомлявся про розгляд справи судом першої інстанції, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Крім цього, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про об`єднання матеріалів адміністративних справ, тобто ОСОБА_2 був достовірно обізнаний про розгляд цієї справи судом першої інстанції, однак в судове засідання 10 квітня 2025 року не з`явився. 
Апеляційний суд враховує, що цю справу про адміністративне правопорушення суддею першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_2 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право йому було забезпечено апеляційним судом, шляхом поновлення строку на апеляційне провадження, проведення судового засідання за його участі 16 червня 2025 року, і за участі його захисниці. 
Окрім того, апеляційним судом створено ОСОБА_2 умови з метою забезпечення реалізації права особисто надати пояснення у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, тим самим нівелював можливість надати пояснення за доводами апеляційної скарги особисто.
Отже, апеляційним судом забезпечено ОСОБА_2 реалізацію права бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.
Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у справі, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
                                                         постановив:
Клопотання захисниці Дергачевої Антоніди Володимирівни задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року. 
Апеляційну скаргу захисниці Дергачевої Антоніди Володимирівни залишити без задоволення.
Постанову судді Малиновського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

               Суддя                                                                                        Ю.П. Лозко