ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 липня 2025 року                                                        
м.Суми
Справа №587/3286/24 
Провадження № 22-ц/816/912/25
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В.І. (суддя-доповідач),
суддів -     Філонової Ю.О.,     Рунова В.Ю.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – ОСОБА_3 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 листопада 2024 року в складі судді Черних О.М., ухвалене в м. Суми,

                                                      В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона з відповідачем не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак мають спільну доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження. На теперішній час донька є повнолітньою і навчається у Сумському державному університеті, на першому курсі денного відділення навчально-наукового медичного інституту, та повинна закінчити навчання 30 червня 2030 року. Донька особистих доходів не має, знаходиться на утриманні позивача, відповідач працездатний, в змозі надавати матеріальну допомогу на навчання доньки.
Посилаючись на вищевикладене, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку на утримання доньки до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 08 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений. 
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до закінчення донькою навчання в Сумському державному університеті, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років.
Аліменти стягувати з 16 вересня 2024 року – дати звернення до суду.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за правову допомогу в розмірі 2000 грн 00 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 1211 грн 20 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначає, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, так як на його утриманні перебуває неповнолітній син – ОСОБА_5 та дружина, яка перебуває в декретній відпустці – ОСОБА_6 .
Також вказує, що він є військовослужбовцем, має звання капітан, з`єднання Лють «Софор», 07 липня 2024 року він отримав поранення і йому було встановлено діагноз: хронічний післятравматичний головний біль та були призначені певні препарати для лікування та відновлення.
Зазначає, що немає додаткової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, оскільки є військовослужбовцем та повинен забезпечувати собі якісне обладнання та лікування для свого захисту.
Вказує, що на своєму утриманні має неповнолітнього сина та дружину, що свідчить про ще більші матеріальні витрати.
У поясненні, наданому представником ОСОБА_2 – адвокатом Тумкою В.А., останній зазначає, що на його погляд сплата на утримання повнолітньої працездатної особи більше 2000 грн щомісяця – це занадто. Зазначає, що якщо суд все ж таки вирішив стягувати аліменти, то більш справедливим і правильним було б стягнення у твердій грошовій сумі. Наприклад, у розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.
Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 (а.с. 5).
На даний час донька досягла повноліття. Згідно довідки № 60-Д1.1082/24 від 09 вересня 2024 року ОСОБА_3 являється студенткою 1-го курсу Навчально-наукового медичного інституту очної (денної) форми здобуття освіти Сумського державного університету, спеціальність – медицина, форма навчання державна. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2030 року (а.с. 11).
Оскільки дитина навчається, вона не має змоги влаштуватися на роботу і знаходиться на утриманні позивача.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що стягнення з відповідача аліментів на навчання дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця буде розумним, достатнім, справедливим, відповідатиме інтересам повнолітньої дитини сторін, яка навчається, не працює і не має джерел доходів, і при цьому не порушуватиме прав та інтересів відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання своєї повнолітньої дочки, на період її навчання, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Разом з тим, із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), погодитись не можна з огляду на наступне.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Аналогічний висновок по застосуванню ст. 199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.
З матеріалів справи вбачається, що спільна дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла 23 років, продовжує навчання у Сумському державному університеті, не працює (доказів іншого суду не надано), навчається на очній (денній) формі здобуття освіти, форма навчання державна, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги від свого батька. Отже, повнолітня ОСОБА_7 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07 серпня 1996 року, статус рішення - остаточне).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Встановленим є той факт, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, в тому числі і відповідач.
В той же час відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, отримує регулярний дохід (грошове забезпечення) як військовослужбовець. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач на своєму утриманні має неповнолітнього сина та дружину. 
Отже, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Також відповідачем не надано будь-яких доказів неналежного матеріального стану та неможливість надавати таку допомогу дочці, яка продовжує навчання.
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що донька сторін ОСОБА_7 не потребує матеріальної допомоги, так як навчається за державні кошти, оскільки законом передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про присудження аліментів на повнолітню дочку яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини, є безпідставним, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем представлено не було.
Враховуючи, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, враховуючи доводи апеляційної скарги, що відповідач є військовослужбовцем та отримав поранення, у зв`язку з чим повинен забезпечувати собі якісне лікування для свого захисту, а також те, що у відповідача змінився матеріальний та сімейний стан, так як на його утриманні перебуває неповнолітній син та дружина, яка перебуває в декретній відпустці, колегія суддів з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дочки, яка вже досягла повноліття, і не повинен призводити до збагачення, вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітньої дочки ОСОБА_8 , яка продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі ч. ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 75 % судовий збір за її подання підлягає компенсації відповідачу ОСОБА_2 за рахунок держави у розмірі 1362 грн 60 коп. (1816 грн 80 коп. х 75 %) у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                        У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 листопада 2024 року змінити в частині визначення розміру аліментів.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до закінчення донькою навчання в Сумському державному університеті, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років, починаючи стягнення з 16 вересня 2024 року.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1362 гривень 60 копійок судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                            В.І. Криворотенко

Судді:                                                                                         Ю.О. Філонова

                                                                                                    В.Ю. Рунов