ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2025 року
м. Харків
справа № 619/10103/24
провадження № 22-ц/818/3248/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Яцини В.Б.
учасники справи:
скаржник– ОСОБА_1 
боржник – ОСОБА_2 
особа дії якої оскаржуються - державний виконавець Мєрємєря Вікторія Павлівна Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківській області
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2025 року у складі судді Пруднікової О.В. 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області зі скаргою, в якій просить:
- поновити пропущений процесуальний строк на оскарження постанови державного виконавця від 11 березня 2025 року відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України;
- зобов`язати державного виконавця Мєрємєрю Вікторію Павлівну у виконавчому провадженні № 77389907 з виконання ухвали № 619/10103/24 виданої 22.01.2025 Дергачівським районним судом Харківської області у постанові про накладення штрафу від 11.03.2025 року у реченні «Ураховуючи викладене, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виправити статтю 63 на частину 3 статті 64-1, яка відповідає накладенню штрафу за невиконання рішення про встановлення побачення з дитиною.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця від 11 березня 2025 року.
Скаргу ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , державний виконавець Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області на дії/бездіяльність органу примусового виконання залишено без розгляду та повернуто заявнику.
Роз`яснено, що ОСОБА_1 після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 не зазначено причин пропуску десятиденного строку, встановленого п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, що є підставою для залишення її без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати, зобов`язати суддю першої інстанції роз`яснити скаржнику, які докази ненадсилання скаржнику постанови він він повинен був надати суду та вирішити питання відкриття провадження за скаргою скаржника.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржник повідомив суд у який спосіб та коли ознайомився з постановою про накладення штрафу. Суд не зазначає які саме докази ненадсилання йому постанови державного виконавця про накладення штрафу повинен надати скаржник суду. Відтак суд вимагає від скаржника докази ненадсилання йому постанови державного виконавця, яких у нього немає та бути не може.
У відповідності до вимог п.13 ст.7, п. 6ч.1 ст. 353, ч.2 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що 08.04.2025 через електронний суд ознайомився з поданням державного виконавця від 07.04.2025 року про розшук боржника - громадянки ОСОБА_3 у виконавчому провадженні 77389907 з виконання ухвали № 619/10103/24 виданої 22.01.2025 Дергачівським районним судом Харківської області (а.с.1-3).
Серед доданих додатків містилась постанова про накладення штрафу від 11.03.2025 року, в якій помилково зазначено, статтю згідно з якою було накладено штраф, а саме статтю 63 Закону України "Про виконавче провадження".
Державним виконавцем у постанові від 11.03.2025 про накладення штрафу на боржника у реченні «Ураховуючи викладене, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» допущено неточність у зазначені статті, замість частин 3 статті 64-1 Закону, яка регулює порядок винесення постанови про накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною, зазначена загальна стаття 63 Закону, яка застосовується виключно при виконанні рішень про усунення перешкод у побаченні з дитиною та виконання інших загальних дій немайнового характеру, які не стосуються встановлення побачень з дитиною.
Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19).
Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Відмовляючи ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що він постанову державного виконавця про накладення на боржника штрафу від 11.03.2025 року не отримував раніше ніж ознайомився з поданням державного виконавця від 07.04.2025 і відповідно не дізнався про порушення своїх прав раніше. 
Судова колегія з таким висновком погодитись не може, оскільки ОСОБА_1 у скарзі поданої до суду першої інстанції зазначив, що він 08.04.2025 через систему «Електорний суд» ознайомився з поданням державного виконавця від 07.04.2025 року про розшук боржника, до якого була додана постанова від 11.03.2025 року, що є підставою для поновлення пропущеного ним строку оскарження цієї постанови. Матеріали справи данних направлення державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 постанови від 11.03.2025 року не містять.
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньо державним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v.RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (DeGeouffredelaPradelle v. France // Series A N 253-В).
Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Виходячи з наведеного, враховуючи що ОСОБА_1 звертаючись 14.04.2025 зі скаргою на постанову державного виконавця від 11.03.2025 року заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та зазначені ним причини пропуску матеріалами справи не спростовуються, судова колегія не погоджується з висновком суду про відмову у поновлені пропущеного процесуального строку та залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки ухвалу від 17.04.2025 постановлено з порушенням норм процесуального права, апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду – скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2025 року – скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                         О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                 О.В. Маміна

                                                                               В.Б. Яцина