ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/21626/23                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Лапій С.М.
                                                                                   Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 червня 2025 року                                                                                          м. Київ
   Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                                 Ключковича В.Ю.
За участю секретаря                               Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» про стягнення штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернувся до суду з позовом до Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В»,  в якому просив стягнути з Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» (ЄДРПОУ 20059662) на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2 292 059,13 грн. та пені в розмірі 117353,60 грн. що разом складає 2 409 412,73 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року закрито провадження у справі.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач - Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та  справу направити до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
21 березня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
14 травня 2025 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» надійшли письмові пояснення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року витребувано у Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» належним чином завірену копію Положення про Представництво «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В», в редакції, чинній на час звернення Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до суду з позовом.
На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, 03 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» надійшли пояснення щодо Положення про представництво та статус Компанії «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В.» та Представництва, а також, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
Також, 03 червня 2025 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» надійшли письмові пояснення щодо застосовності позиції Верховного Суду в постанові від 25.07.2024 р. у справі №640/31489/21.
Крім того, 04 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, закриваючи провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що КАС України не передбачає можливості подання позову до розташованого на території України відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (представництво), як і не встановлює територіальну підсудність для звернення суб`єкта владних повноважень до іноземної юридичної особи.
Суд першої інстанції вказав, що відповідач, як відокремлений підрозділ юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (представництво), не наділений адміністративною процесуальною правосуб`єктністю та не може бути відповідачем у адміністративній справі, оскільки не є юридичною особою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не наділений адміністративною процесуальною правосуб`єктністю, а КАС України не передбачає можливості подання позову до відокремленого підрозділу іноземної юридичної особи в Україні, а подання такого позову позивачем призводить до порушення територіальної юрисдикції.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що статті 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII встановлюють вичерпне коло суб`єктів виконання нормативу -    підприємства, установи та організації. Відповідач (відокремлений підрозділ іноземної юридичної особи) не є підприємством, установою, організацією та відповідно не є суб`єктом виконання нормативу.
Отже, на переконання суду першої інстанції, позивач не наділений правом звертатися до суду з позовом до відповідача, оскільки, на відповідача не поширюються вимоги ст.ст. 19 та 20 Закону №875-XII.
Надаючи оцінку вищевказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Приписи ч. 4 ст. 5 КАС України передбачають, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Отже, суб`єкт владних повноважень, яким у спірному випадку є Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, вправі звертатися до адміністративного суду виключно у випадку, передбаченому, зокрема, законом.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII, у редакції, чинній на час звернення позивача із вказаним позовом).
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Частиною 2 статті 19 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Згідно ч. 9 ст. 19 Закону №875-XII, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.
За приписами частини 11 19 Закону №875-XII, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
Частиною 12 статті 19 Закону №875-XII закріплено, що розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.
За приписами ч.ч. 1-2 ст. 20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. 
У відповідності до ч. 4 ст. 20 Закону №875-XII, адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Частиною 5 статті 20 Закону №875-XII передбачено, що у разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.
Згідно ч.ч. 9-10 ст. 20 Закону №875-XII, спори, що виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю або в судовому порядку.
Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.
Отже, положеннями Закону передбачено право Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділень на звернення до суду із позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.
Як було вищезазначено, за висновком суду першої інстанції, позивач не наділений правом звертатися до суду з позовом до відповідача, оскільки на відповідача не поширюються вимоги ст.ст. 19 та 20 Закону №875-XII.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону№875-XII, центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форми власності і господарювання, виду діяльності і галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи,   а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників - громадян України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - підприємства, установи та організації), фізичні особи, які використовують найману працю, залучають представників громадських об`єднань осіб з інвалідністю до підготовки рішень, що стосуються прав та інтересів осіб з інвалідністю.
Тобто, для цілей Закону №875-XII під поняттям «підприємства, установи та організації» законодавець розуміє центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форми власності і господарювання, виду діяльності і галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи, а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників - громадян України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Таким чином, наділяючи Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділень правом на звернення до суду із позовом до підприємств, установ та організацій про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, законодавець наділив відповідними Фонд та його відділення повноваженнями на звернення до суду із відповідним позовом і до представництва іноземних юридичних осіб, які, як вже було підкреслено вище, у розумінні Закону №875-XII охоплюються поняттям «підприємства, установи та організації».
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, на виконання вимог ухвали суду, відповідач повідомив, що у Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» відсутнє положення про представництво, всі повноваження щодо відповідача визначено у довіреності, виданій керівнику відповідача.
Вищевказане, також, підтверджується наданою довідкою Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В»  від 02 червня 2025 року.
Згідно наявної в матеріалах справи довіреності від 30 серпня 2022 року, яка була чинна на час позивача до суду з даним позовом, «Оракл Недерланд Б.В.» [Oracle Nederland B.V.], компанія, що належним чином зареєстрована і здійснює свою діяльність відповідно до законодавства Нідерландів, з місцезнаходженням зареєстрованого офісу за адресою: Гертогсветерінг 163, 3543 AS Утрехт, Нідерланди [Hertogswetering 163,3543 AS Utrecht, the Netherlands], зареєстрована у Торговому реєстрі за № 30096087 (далі -Компанія), цим видає довіреність пані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, власниці паспорта НОМЕР_1, виданого 24.07.1997 р. у м. Києві, представляти Компанію у Представництві Компанії в Україні (далі - Представництво) у якості її Представника у господарській діяльності Компанії в Україні та Молдові.
Колегія суддів зазначає, що з аналізу змісту вищевказаної довіреності вбачається, що Представництво вчиняє на підставі цієї довіреності від імені «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» юридично значимі дії. 
Враховуючи вищезазначене, у даному випадку, Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю не наділене правом на звернення до суду із позовом до цього Представництва, оскільки, таке Представництво не виступає у спірних правовідносинах їх самостійним учасником.
Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить про обґрунтованість позиції суду першої інстанції про те, що у спірному випадку Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю не вправі звертатися до суду із вказаним позовом до Представництва «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В», попри те, що за загальним правилом, встановленим Законом №875-XII, таке належить до осіб, до яких може бути заявлений відповідний позов.
Колегією суддів також враховується, що, відповідно до ч. 1 ст. 43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.
Отже, не будучи юридичною особою, в силу ст. 95 Цивільного кодексу України, Представництво «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» не наділене адміністративно-процесуальною правосуб`єктністю, що відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 25.07.2024 у справі №640/31489/21. Таким статусом у відповідному випадку наділена Компанія «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» - юридична особа, що створена та здійснює свою діяльність відповідно до законодавства Нідерландів, з місцезнаходженням зареєстрованого офісу за адресою: Гертогсветерінг 163, 3543 AS Утрехт, Нідерланди [Hertogswetering 163,3543 AS Utrecht, the Netherlands], зареєстрована у Торговому реєстрі за № 30096087.
Посилання апелянта на положення ч. 4 ст. 2 Закону України «Про громадські об`єднання» в якості підстав для висновку про можливість Представництва бути відповідачем у цій справі суд апеляційної інстанції вважає помилковим.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 2 вказаного Закону, неурядові організації інших держав, міжнародні неурядові організації (далі - іноземні неурядові організації) діють на території України, у тому числі через утворені на території України філії та представництва, відповідно до цього Закону та інших законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, як було встановлено вище, Компанія «ОРАКЛ НЕДЕРЛАНД Б.В» є юридичною особою, що створена та здійснює свою діяльність відповідно до законодавства Нідерландів. В свою чергу, доказів, що указана Компанія належить до неурядової організації інших держав чи міжнародних неурядових організацій, як і доказів, що остання відповідає визначенню громадського об`єднання, наведеного у статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання», позивачем не надано.
При цьому те, що Законом України від 14.07.2023 №3257-ІХ внесено ряд змін до інших законів України щодо впорядкування діяльності відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, а також те, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2024 №1004 затверджено Порядок перенесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про наявні і зареєстровані філії та представництва юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства іноземних держав, на переконання колегії суддів, жодним чином не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про те, що Представництво не має адміністративно-процесуальної правосуб`єктності, позаяк не належить у спірному випадку до кола юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 КАС України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Однак, на сьогодні КАС України не містить норм, які б надавали суб`єкту владних повноважень право на звернення до суду із позовом до юридичної особи, яка зареєстрована не на території України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
В свою чергу, у спірному випадку, суд першої інстанції обґрунтовано не зазначив, у порядку якого судочинства має розглядатись такий спір, оскільки, на переконання колегії суддів, поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, треба тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто, як поняття, що стосується тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду судами загальної юрисдикції.
Така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18, від 26.02.2019 у справі № 9901/787/18, від 20.03.2025 у справі № 990/371/24.
Викладене, за встановлених вище обставин та їх правового регулювання свідчить про неналежність за вказаного суб`єктного складу сторін вирішення цього спору за правилами адміністративного та будь-якого іншого судочинства, а відтак наявність правових підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
З приводу інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 380 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.  

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Аліменко В.О.

                                                                                                    Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 12.06.2025 р.