Номер провадження: 33/813/1477/25
Номер справи місцевого суду: 523/9004/25 
Головуючий у першій інстанції Шурупов В. В. 
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
04.08.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А., 
з участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Тіщенка Станіслава Юрійовича 
потерпілої – ОСОБА_2 
захисника потерпілої – адвоката Мамчур Олени Андріївни
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду 
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 09 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Пересипського районного суду м. Одеси від 09 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності просить постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 09 червня 2025 року скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована відсутністю в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в тому числі й відсутністю підтвердження факту шкоди психічному або фізичному здоров`ю. При цьому, скаржник зауважує, що станом на 14 квітня 2025 року з ОСОБА_2 фактично не проживає, про що зазначав в поясненнях, що не досліджено судом першої інстанції під час розгляду справи по суті.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності також посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки розгляду справи відбувся без його участі, у зв`язку із чим був позбавлений можливості надати пояснення по суті правопорушення, клопотання, викликати свідків тощо.
В судовому засіданні 04 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо долучення до матеріалів справи експертного висновку, з огляду на те, що наведені в ньому обставини не стосуються подій, які відбувалися 14 квітня 2025 року в день складення протоколу.
Потерпіла – ОСОБА_2 безпосередньо в судовому засіданні надала пояснення щодо обставин, які відбувалися в день складення протоколу.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, оскаржувану постанову просили скасувати та провадження поспарві закрити.
Потерпіла – ОСОБА_2 та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підтверджуються матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 704965 від 09 травня 2025 року; протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_2 від 14 квітня 2025 року; поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 14 квітня 2025 року; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року; та поясненнями ОСОБА_1 від. 09 травня 2025 року, згідно яких останній факт вчинення конфліктів відносно своєї дружини на фоні ревнощів не заперечував, проте не згоден з тим, що це було саме 14 квітня 2025 року.
Апеляційний суд не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 704965 від 09 травня 2025 року, ОСОБА_1 14 квітня 2025 року близько 13 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив конфлікт відносно дружини ОСОБА_2 , в ході якого виганяв останню з квартири та забирав ключі від квартири, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру, правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого тощо.
Водночас, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілої або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
З складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що останній 14 квітня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 вчинив по відношенню до своєї дружини домашнє насильство, а саме: виганяв з квартири та забирав ключі. Вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності вказаних дій по відношенню до дружини – ОСОБА_2 також вбачається з протоколу прийняття заяви останньої, згідно якого потерпіла стверджує, що 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 за вказаною в проколі адресою забрав у неї ключі , документи та не впускає до квартири.
Натомість, згідно письмових пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, останній зазначив, що конфлікти з дружиною на фоні ревнощів були але не 14 квітня 2025 року. Наведене підтвердив також наданими в суді першої інстанції письмових поясненнях, згідно яких зазначив, що заява відносно вказаних в протоколі подій була подана ОСОБА_2 через близько 4 місяців після того, як він з дружиною – ОСОБА_2 перестали проживати разом та вести спільний побут, на момент подання такої заяви, в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, згідно якої фактичні подружні відносини закінчилися в січні 2025 року. Вказані обставини справи, а саме факт не проживання разом на момент зазначених в протоколі подій (14 квітня 2025 року) не спростовується та підтверджуються потерпілою – ОСОБА_2 , безпосередньо в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, в якому остання також зазначила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Письмові пояснення потерпілої наявні в матеріалах справи в свою чергу не містять жодних відомостей щодо того факту, що ОСОБА_1 14 квітня 2025 року забирав у потерпілої – ОСОБА_2 ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_3 . У вказаних поясненням остання зазначила щодо наявного конфлікту 14 квітня 2025 року та, що ОСОБА_1 не впускав до вказаної квартири, проте повідомив про можливість забрати особисті речі. При цьому, у вказаних пояснення остання також зазначала щодо наявності відповідних конфліктів на фоні ревнощів близько двох місяців до вказаних подій.
Крім того ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що в січні 2025 року ОСОБА_1 забрав у неї ключі від квартири.
В суді апеляційної інстанції потерпілій ОСОБА_2 роз`яснювалось про право бути допитаною в якості свідка відповідно до статті 272 КУпАП. Проте клопотань про допит як свідка ОСОБА_1 не заявлялося. 
Наведені встановлені апеляційним судом обставини справи свідчать в свою чергу про наявність відповідних суперечностей в наданих потерпілою – ОСОБА_2 пояснень по суті подій, що відбувалися 14 квітня 2025 року.
При цьому, будь-які інші докази по суті вказаних подій, як то письмові пояснення свідків, відеозаписи тощо, в матеріалах справи відсутні. 
Докази вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначених в протоколі дій, а саме те, що останній виганяв потерпілу – ОСОБА_2 з квартири 14 квітня 2025 року, окрім заяви потерпілої та складеного проколу про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.
Разом з тим, слід зауважити, що відповідний протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по суті подій 14 квітня 2025 року складено працівниками поліції 09 травня 2025 року, тобто в порушення положень ст. 254 КУпАП, згідно якої протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За положенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення слід також враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де серед іншого, зазначено, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, а саме наявність відповідних суперечностей в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, в тому числі відсутність належних та достатніх доказів, які б своїй сукупності в повній мірі та «поза розумним сумнівом» підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 зазначених в протоколі дій, відповідальність за вчинення яких передбачена положеннями ч.1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених скаржником доводів апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. 
За положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 09 червня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя В.А. Коновалова