ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4640/25 Справа № 183/3390/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.
за участю секретаря Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала і в остаточній редакції пред`явила позов до ОСОБА_2 , треті особи Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2001 року по 02 серпня 2021 року вона проживала разом з ОСОБА_3 як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби. Позивач вказує, що за час проживання однією сім?єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, робили ремонт у квартирі, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, сплачували комунальні послуги, інтернет; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів.  ОСОБА_3  спілкувався з батьками позивача та її родичами, а позивач їздила до батьків ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На час смерті ОСОБА_3 належало 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що для прийняття спадщини їй необхідно звернутися до нотаріальної контори, але щоб не отримати відмову від нотаріуса, потрібно встановити факт, що вона та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім?єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Факт її проживання з ОСОБА_3 як чоловіка та дружина підтверджують спільні фото, а також можуть підтвердити свідки. На підставі викладеного  ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період часу з 01 січня 2004 року до 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок сторін, що їх понесли.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду від 21 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звернувшись до суду із цим позовом,  ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період часу з 01 січня 2004 року до 2016 року, відмовивши у задоволенні іншої частини позовних вимог за недоведеністю, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
       У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
       Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України)
       Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі
№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України
від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)".
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
       Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
       Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
       Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
       Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року по справі № 303/2865/17.
       Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
       Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.
       У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 до 16 квітня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (т.1 а.с. 114).
       За повідомленням Новомосковського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31 жовтня 2023 року № 1679/31.19-31, актового запису про шлюб, складеного на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не знайдено (т.1 а.с. 147).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (т.1 а.с. 11).
       За життя ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку набуто в порядку приватизації та в порядку спадкування (т.1 а.с. 13, 14, 15, 16, 21, 22).
       Позивач ОСОБА_1 з 28 квітня 2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 10, 12).
       28 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Першої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що вона є спадкоємцем померлого, як особа, яка проживала із спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (т.1 а.с. 150).
       23 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті рідного брата - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 152).
       Згідно з Актом від 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала з 2001 року до 2009 рік без реєстрації, а з 2009 року по день складання акту - з реєстрацією за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 27).
       За повідомленням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 06 липня 2022 року № 1472 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з ним на момент смерті була зареєстрована 1 особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 152).
       Постановою державного нотаріуса Першої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадкоємцем якого вона є, згідно зі ст. 1264 ЦК України, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Постанова вмотивована тим, що згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу; ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги, у той час як відповідно до матеріалів спадкової справи у спадкодавця є спадкоємець другої черги, який прийняв спадщину (т.1 а.с. 154).
       Звернувшись до суду із цим позовом,  ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім?єю як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона проживала разом з ОСОБА_3 як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім?єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм їх квартири: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, сплачували комунальні послуги, інтернет; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів (т.1 а.с.93-99).
       Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період часу з 2001 року до 01 січня 2004 року колегія суддів зазначає, що положення КпШС України, який діяв у цей період, не передбачали можливість установлення такого факту, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
       Крім того, до 16 квітня 2003 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 (т.1 а.с. 114).
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період часу з 01 січня 2004 року до дня смерті ОСОБА_3 слід зазначити наступне.
       Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
       Слід зазначити, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю у період часу з 01 січня 2004 року до дня смерті ОСОБА_3 . 
В матеріалах справи відсутні та позивачем не надані належні докази на підтвердження купівлі майна для спільного користування з ОСОБА_3 за його життя, спільної участі у витратах на утримання житла - вказаної квартири, ремонту квартири, надання взаємної допомоги (придбання ліків) та інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
       Суду позивачем взагалі не надано суду будь-яких належних доказів наявності спільних витрат на придбання продуктів харчування, ліків, побутових речей, меблів, інших предметів побуту, які могли б використовуватися під час спільного проживання однією сім"єю з ОСОБА_3 за його життя. Позивачем не надано доказів щодо взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю за вказаний період часу. 
       В матеріалах справи відсутні докази, що можуть свідчити у достатній мірі про те, що між позивачем та ОСОБА_3 за його життя дійсно склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу до дня смерті ОСОБА_3 , усталені відносини, які притаманні подружжю.
       Показання свідків, надані позивачем копії фото не є належними та достатніми доказами на підтвердження дійсного проживання позивача та за життя ОСОБА_3 однією сім"єю, як чоловіка та дружини однією сім"єю без реєстрації шлюбу.
       Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період часу з 01 січня 2004 року до дня смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоведеними належними та допустимими доказами у справі, а тому не підлягають задоволенню.
       Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вказану квартиру після смерті ОСОБА_3 , яка належала йому за життя, не підлягають задоволенню як похідні вимоги від позовних вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.
       Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними доказами у справі.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом - скасувати.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови
проголошена у судовому засіданні 29 липня 2025 року.
Повний текст постанови складено 30 липня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова