ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5001/25 Справа № 239/59/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Грідяєва М. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Котар С. В. на заочне рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2017 року у цивільній справі за  позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду  із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 13.11.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2017 року має заборгованість 37519,04 грн., яка складається з: 2803,35грн. заборгованість за кредитом, 29340,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3350 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1774,72 грн. штраф (процентна складова). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. 
Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 13.11.2008 року в розмірі 37519 грн. 04 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн.
Заочним рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банка «Приватбанк» - 2803 грн. 35 коп. заборгованість за кредитом, 29340 грн. 97 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3350 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1774 грн. 72 коп. штраф (процентна складова), а всього: 37519 грн. 04 коп. заборгованості за кредитним договором від 13.11.2008 року, та судовий збір в розмірі 1600 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 15 серпня 2017 року, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне та не всебічне з`ясування обставин справи.
Зазначає, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не ідентифіковані шляхом зазначення реквізитів локального акту позивача, якими вони затверджені та введені в дію. Отже, взагалі невідомо, чи діяли надані суду Умови і правила надання банківських послуг станом на 13.11.2008 року - дату укладання, за версією позивача, 

договору приєднання. Відсутність ідентифікації Умов та Правил надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати Умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені Умови погоджені з відповідачем. Суд не з`ясував, чим саме підтверджується дата їх введення в дію і чинність станом на 13.11.2008 року.
Крім того,заява позичальника, на яку посилається суд в оскаржуваному заочному рішенні, не містить доказів досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним для споживача, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, дати видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інших умов надання кредиту; права дострокового повернення кредиту; річної відсоткової ставки за кредитом; строку дії договору; порядку зміни і припинення дії договору; номерів рахунків, на які споживач має повертати кредит та сплачувати проценти; інших умов, визначених законодавством.
Суд дійшов висновку про наявність боргу за кредитом на підставі представленого позивачем розрахунку заборгованості, який є одностороннім документом та не є первинним документом бухгалтерського обліку.
Крім того,суд у мотивувальній частині рішення не навів розрахунок боргу, зокрема, по процентам, та мотивів, за яких суд вважав, що банк надав розрахунок заборгованості по процентам, який відповідає дійсному. Суд лише констатував, що сума боргу по процентам дорівнює 29 340,97 грн., тобто в одинадцять разів перевищує суму боргу за кредитом 2803,35 грн.. Суд не зазначив за який період часу утворився борг по процентам.
Також, договір, за версією позивача, укладений 13.11.2008 року, то строк його дії відповідно до п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг сплинув 14.11.2009 року, а у разі автоматичної пролонгації - 15.11.2010 року. 
Отже, суд не мав правових підстав для нарахування процентів станом на 31.01.2017 року, бо після спливу визначеного договором строку кредитування у цій справі 14.11.2009 року, а у разі автоматичної пролонгації 15.11.2010 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось. Позов заявлений за межами строку позовної давності. Згідно оскаржуваного рішення позивач надав відповідачу кредит у сумі 3000 грн. відповідно до договору № б/н від 13.11.2008 року. Суд задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за кредитом у сумі 2 803,35 грн. Тобто, на погашення кредиту, за версією позивача, надійшло від відповідача 196,65 грн. (3000,00 - 2803,35). Отже, позивач вже 25 грудня 2008 року довідався про порушення його прав відповідачем, бо на погашення кредиту надійшло 196,65 грн. і відповідно 26.12.2008 року набув право звернутися з позовом до відповідача. Відлік строку позовної давності починається з 26 грудня 2008 року і відповідно строк позовної давності сплинув 27 грудня 2011 року. Позов поданий до суду 28.02.2017 року, тобто за межами строку позовної давності
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, яке відповідає вимогам закону та матеріалам справи. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 37519,04 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, щозгідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 13.11.2008 року, ОСОБА_1 ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, заявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитку «Универсальна» з кредитним лімітом 500 грн. з процентною ставкою 3% на місяць та погодилась з тим, що заява разом з Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
Отже, між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до п.6.5, 5.3, 5.4, 4.9 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Строк та порядок погашення по кредиту по платіжним карткам з установленим мінімальним обов`язковим платежем наведений у Пам`ятці клієнту, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за використання кредитом, передбачену тарифами та частину заборгованості по кредиту. 
Строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого мінімального обов`язкового платежу, виконується в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. За користування кредитом банк нараховую відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку.
При порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. 
    Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.ст.526, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, згідно з умовами договору. При неналежному виконанні зобов`язань, вони припиняються внаслідок розірвання договору, сплачується неустойка, відшкодовуються збитки. Відповідачем-позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором виконувалися не належним чином, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 37519 грн. 04 коп., яка складається з: 2803 грн. 35 коп. заборгованість за кредитом, 29340 грн. 97 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3350 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1774 грн. 72 коп. штраф (процентна складова), яка підлягає стягненню з відповідача (розрахунок судом перевірено).
Такий висновок не в повній мірі відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення тіла кредиту, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 2803,35 грн в добровільному порядку АТ КБ "Приват Банк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, з чим погоджується апеляційний суд та вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Так, у заяві-позичальника від 13 листопада 2008 року процентна ставка не зазначена.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на погоджену сторонами та підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 13 листопада 2008 року. 
В наданій Банком довідці про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» детально та чітко розписані умови кредитування: пільговий період, процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи, тощо. Вказана довідка була підписана ОСОБА_2 .. 
Зокрема, ставка відсотків згідно довідки про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» визначена 36% на рік (3% на місяць).
Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 36,00 % на рік, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку, була змінена, а саме: з 01.04.2015 року до 43,20 %.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 листопада 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також, до позовної заяви Банк додав Умови та Правила надання банківських послуг в Приват Банку, які відповідачем не підписані. 
Отже, за таких обставин відсутні підстави вважати, що зміна (підвищення) процентної ставки узгоджена відповідачкою, на що суд першої інстанції увагу не звернув.
Таким чином, колегія суду зазначає наступне, що згідно наданим Банком розрахунку, до того як відбулася змінена процентної ставки, з 01.04.2015 року до 43,20 %, процентна ставка стягувалась правомірно в розмірі 36% та станом на 31.03.2015 року заборгованість за процентами нарахована позивачем у розмірі 3217,48 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. та зміні розміру заявленому позивачем з 29340,97 грн. на 3217,48 грн.
В частині вимог позивача про стягнення 3350,00 грн. за пенею та комісією, сум штрафів 250 грн.(фіксована частина) та 1774,72 грн.(процентна складова) позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав .
З позовних вимог вбачається відображення розміру сукупно за комісією та пенею. При цьому, з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з розрахунку заборгованості, вбачається нарахування тільки пені за несвоєчасне погашення заборгованості .
Апеляційний суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.
Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості по пені (зазначених в розрахунку заборгованості) у розмірі 3350,00 грн. не підлягають задоволенню, з огляду на положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014р.№ 1669-VII, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р., Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», які на час проведення антитерористичної операції забороняють нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі м. Новогродівка, Донецької області, де зареєстрована та мешкає відповідач ОСОБА_1 .
Крім того, керуючись положеннями вищезгаданого Закону № 1669-VII, не можна погодитися із заявленою позивачем сумою штрафу у фіксованій частині 250 грн. і штрафу у процентній складовій 1774,72 грн., нарахованих за порушення позичальником строків буд-яких платежів, передбачених договором більш ніж на 30 днів (п. 2.1.1.7.6 Умов), обчислених станом на 31 січня 2017 року.
Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу штраф на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором б/н від 13.11.2008 року, судом першої інстанції не враховані вищенаведені положення Закону, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по пені у розмірі 3350,00 грн., штрафів в сумах 250 грн. та 1774,72 грн.
Доводи скаржника про те, що строк позовної давності сплив, тому, що кредитний договір укладений 13.11.2008 року, то строк його дії відповідно до п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг сплинув 14.11.2009 року, а у разі автоматичної пролонгації - 15.11.2010 року колегія суду відхиляє, з огляду на наступне. 
За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
Враховуючи те, що після несплати чергового платежу відповідно до розрахунку заборгованості, який повинен був відбутися у лютому 2014 році, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та нарахованих до лютого 2017 року інших платежів за кредитом.
Кредитор звернувся до суду з позовом у лютому 2017 року, тобто без пропуску строку позовної давності, а тому апеляційний суд відхиляє ці доводи, як необґрунтовані.
З урахуванням встановлених обставин та вищенаведених норм матеріального права колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2017 року зміні у частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 29340,97 грн. до 3217,48 грн., у частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова) скасуванню з прийняттям постанови, якою у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити. 
Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм процесуального права, таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає у відповідній частині зміни судового рішення та частковому скасуванні судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.
Згідно підпунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинам 1, 2, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, Банком при поданні позовної заяви сплачено 1600 грн. (а.с.1).
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3343,20 грн (а.с.131).
Між тим, частиною 1 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з пунктом 1.9.2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1.2.1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI).
За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1.1.1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI).
Згідно з пунктом 1.6 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2017 року - 1600 грн.
Відповідно до частини 4 статті 6 Закону № 3674-VI якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Зважаючи, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду, яким позовні вимоги Банку задоволено частково судовий збір, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги мав становити 2400 грн (1600*1,5 *).
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме на 0,16 % (6020,83/ 37519,04) х 100%), то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 256 грн (1600 грн х 0,16 %).
Зважаючи, що апеляційну скаргу відповідачки задоволено частково, їй має бути відшкодований сплачений судовий збір у розмірі 2144,00 (2400 - 256).
Отже, на підставі частини 10 статті 141 ЦПК України з позивача, на яку покладається більша сума судових витрат, на користь відповідачки підлягає стягненню різниця понесених судових витрат у розмірі 2144,00 грн.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 37519,04 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Котар С. В. задовольнити частково.
Заочне рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2017 року змінити в частині розміру ,стягнутої заборгованості по процентам за користування кредитом з «29340,97 грн.» на «3217,48 грн.»
Заочне рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова) та судового збору скасувати. 
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягненнязаборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова) та судового збору за подання позовної заяви відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2144 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: