РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 562/2622/24
Провадження № 22-ц/4815/502/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді  Гордійчук С.О.,
суддів:  Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання : Ковальчуцк Л.В.
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року ухвалене в складі судді Шуляка А.С., дата складання повного тексту рішення: 29 січня 2025 року, у справі № 562/2622/24
в с т а н о в и в : 
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної злочином.
Позов мотивований тим, що 12 червня 2024 року приблизно 19 год. 30 хв., ОСОБА_2 незаконно проник на територію господарства по АДРЕСА_1 , яке перебуває у володінні ОСОБА_1 , та умисно наніс йому вісім ударів дерев`яною палицею по голові, обличчі та тілу, внаслідок чого заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою-осаднення м`яких тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу та поперекової ділянки. 
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст.162 КК України та, на підставі ч.1 ст.70 КК України, призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн.
Вказував, що, внаслідок завданих йому ушкоджень, проходив лікування у КНП "Центральна міська лікарня" РМР Нейрохірургічне відділення. Йому було встановлено діагноз ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій – осаденння м/тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу, поперекової ділянки. 
Для проведення лікування ним були витрачено кошти на придбання ліків на загальну суму 4360 грн.
Крім того, неправомірними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 200000,00 грн.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 4360 грн матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної шкоди.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4360 (чотири тисячі триста шістдесят) грн та 100000 (сто тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом стягнуто суму матеріальних збитків, які не підтверджені належними доказами.
Додана до позовної заяви накладна №168 не може підтверджувати понесені витрати на лікування, оскільки лікування позивач проходи з 12 по 14 червня 2024 року, а накладна видана 01 липня 2024 року, тобто майже через три тижні після дня заподіяння тілесних ушкоджень.
Вказує, що належним доказом придбання ліків є саме товарний чек, а не накладна.
Додає, що стягнення судом відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн порушує принцип розумності, справедливості та співмірності.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скаргу підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року у справі № 562/2125/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн (а.с. 4).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У вказаному вироку встановлено, що 12 червня 2024 року приблизно о 19:30 годині, ОСОБА_2 з метою встановлення місця фактичного проживання потерпілого ОСОБА_1 та вияснення особистих відносин з останнім, розуміючи протиправність посягання на недоторканість чужого володіння, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, спрямованих на порушення недоторканості іншого володіння особи і бажаючи вчинити такі дії, умисно, незаконно проник на територію господарства по АДРЕСА_1 , яке перебуває у володінні ОСОБА_1 , а також усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс вісім ударів дерев`яною палицею по голові, обличчі та тілу потерпілого ОСОБА_1 , внаслідок чого заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою-осаднення м`яких тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу та поперекової ділянки.
Як вбачається з епікризу стаціонарного хворого № 12466 КНП "Центральна міська лікарня" РМР ОСОБА_1 з 12.06.2024 року по 14.06.2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ЦМЛ, з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій-осаднення м`яких тканин голови, обличчя, правого ліктьового суглобу та поперекової ділянки (а.с. 7).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до накладної № 168 від 01 липня 2024 року МПП "Аптека", позивачем придбано такі медичні препарати: актове гін – 1200,00 грн., церебролізин – 700,00 грн., латрен – 1275,00 грн., глюкоза – 180,00 грн., міль гама – 300,00 грн., спазмалгон – 255,00 грн., кетанов – 230,00 грн., кавінтон – 230,00 грн.
Як зазначено в епікризі № 12466 нейрохірургічного відділення КНП "Центральна міська лікарня" РМР хворому ОСОБА_1 було проведено протизапальну, відновну та симптоматичну терапію, у зв`язку з завданими йому травмами.
Разом з цим, у вказаному епікризі не вказано, що саме такі ліки були використані ОСОБА_1 для проведення відповідного лікування.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неналежність як доказу заподіяння майнової шкоди, яка полягала у витратах на придбання ліків, накладної на їх придбання, копія якої додана позивачем до позовної заяви заслуговують на увагу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено розмір заподіяної йому матеріальної шкоди на суму 4360 грн, а відтак вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Окрім того, ОСОБА_1 було заявлено позовні вимоги про відшкодування завданої йому ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Врахувавши принципи розумності, справедливості, пропорційності при визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, зокрема наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_2 та завданою ОСОБА_1 моральної шкоди, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору у цій частині, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Що стосується стягнення з відповідача майнової шкоди, то судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з наведених вище мотивів.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 4360 гривень скасувати. 
В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.
У решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 12 червня 2025 року.

Головуючий суддя:                                       Гордійчук С.О.

Судді :                                                         Боймиструк С.В.

Шимків С.С.