Унікальний номер справи 757/44047/24-ц
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9807/2025
Головуючий у суді першої інстанції Г.О. Матійчук
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем   України

         20 серпня   2025 року                                                                                        місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого  Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
сторони
позивач                    Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 
  
відповідач                ОСОБА_1 
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Матійчук  Г.О. в приміщенні Печерського районного суду м. Києва,
 
у с т а н о в и в:
 
У вересні 2024 року  Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»)  через систему «Електронний суд» звернулося до суду із  позовом, в якому просить стягнути з   ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №1595754 від 13.03.2020 у розмірі 27 588, 00 грн та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 13.03.2020 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») було укладено договір про споживчий кредит №1595754 (далі - Кредитний договір).
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 12 000, 00 грн у валюті: українська гривня.
Кредит надається строком на 30 днів з 13.03.2020 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 12.04.2020 (пункти 1.3., 1.4. Кредитного договору).
Згідно з п. 1.5.1. Кредитного договору комісія за надання кредиту: 1 008, 00 грн, яка нараховується за ставкою 8, 40 відсотків від суми кредиту одноразово.
Пунктом 1.5.2. Кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом: 3 780, 00 грн, які нараховуються за ставкою 1, 05 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1, 50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована (пункт 1.6. Кредитного договору).
Укладаючи договір ОСОБА_2 та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТОВ «Мілоан».
Вказує, що первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 27 588, 00 грн.
09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до Боржників, вказаних у Додатку.
Відповідно до Витягу із Додатку до договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №1595754 від 13.03.2020 в розмірі 27 588, 00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 12 000, 00 грн, сума заборгованості за відсотками - 14 580, 00 грн, сума заборгованості за комісією - 1 008, 00 грн.
Зазначає, що оскільки відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість не погашена, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
Зазначає, що будь-яких належних доказів укладення відповідачем договору кредиту матеріали справи не містять. З наданих позивачем документів вбачається, що жодних належних доказів того, що в даному випадку в якості позичальника виступав саме відповідач, а не інша особа під його іменем, і саме відповідач ініціював отримання кредитних коштів, погодив умови їх отримання та повернення, до суду надано не було. 
Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту, позивач не надав до суду жодного належного доказу з приводу того, що між сторонами в належній формі було укладено кредитний договір.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позивачем не надано належний розрахунок заборгованості, зокрема в частині нарахованих відсотків, тобто в розрахунку позивача зазначено лише факт наявності заборгованості, однак фактично розрахунку надано не було, не відображено ніякої зміни розміру цієї заборгованості, тобто будь-якого руху коштів.
Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.
Судом не проаналізовано детально матеріали справи, зокрема в частині договору відступлення права вимоги.
На думку апелянта, нарахування відсотків проводиться поза межами строку кредитувань, встановлених у договорах.
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» через представника ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу.           
Зазначає, що кредитний договір з додатками до нього було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладення між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без входу на сайт кредитора: https6//miloan.ua/за допомогою логіна та пароля до особистого кабінету, внесення своїх персональних даних, номера телефону, договорів з додатками до нього між сторонами не було би укладено.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відповідачем 15.10.2024 частково сплачено заборгованість за кредитним договором № 1595754 від 13.03.2020, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.10.2024 на суму 10 000 грн. 
Щодо нарахування відсотків за договором, зазначає наступне. 
Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою)  ставкою передбаченою п. 1.6 договору в період прострочення позивальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Апелянт зауважує, що учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. 
Однак апелянт розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував.
Зауважує, що спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим у правовідносинах, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено ст. 55 Конституції України, ст. 15,16 ЦК України та відповідними нормами  ЦПК України. 
 Позивачем до заяви було додано докази, якими доведено відступлення первісним кредитором права вимоги до відповідача на користь позивача за кредитним договором. Окрім того, договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована відповідачем.
Позивач також просить стягнути з відповідача витрати понесені в суді апеляційної інстанції за надання правничої допомоги в розмірі 6 000 грн.
          
Третя особа ТОВ «Мілоан»  своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалося. 
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  13.03.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №1595754 (а. с. 47-52).
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 12 000, 00 грн у валюті: українська гривня.
Кредит надається строком на 30 днів з 13.03.2020 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 12.04.2020 (пункти 1.3., 1.4. Кредитного договору).
Згідно з п. 1.5.1. Кредитного договору комісія за надання кредиту: 1 008, 00 грн, яка нараховується за ставкою 8, 40 відсотків від суми кредиту одноразово.
Пунктом 1.5.2. Кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом: 3 780, 00 грн, які нараховуються за ставкою 1, 05 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1, 50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована (пункт 1.6. Кредитного договору).
Згідно з п. 2.1. Кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1. цього Договору.
13.03.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» підписано графік платежів (а. с. 53), який є додатком до Кредитного договору №1595754 від 13.03.2020 року.
09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до Боржників, вказаних у Додатку (а. с. 22-35).
Відповідно до Витягу із Додатку до договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №1595754 від 13.03.2020 року в розмірі 27 588, 00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 12 000, 00 грн, сума заборгованості за відсотками - 14 580, 00 грн, сума заборгованості за комісією - 1 008, 00 грн (а. с. 20).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, тому з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув в повному обсязі кредитні кошти з врахуванням нарахованих процентів в розмірі та строк, визначний в договорі.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №1595754 від 13.03.2020 року становить 27 588, 00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 000, 00 грн, заборгованість за відсотками - 14 580, 00 грн, заборгованість за комісією - 1 008, 00 грн. Вказаний розрахунок заборгованості виконаний посадовою особою ТОВ «Мілоан», а саме його директором О.В. Вініченко, він підписаний ним та підпис директора Товариства завірено печаткою даного Товариства.  За таких обставин даний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором є належим та допустимим  доказом по справі. 
Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про наявність заборгованості та її розміру суду відповідачем  не надано.
Отже, суд дійшов висновку, що надавши відповідачу грошові кошти первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 27 588, 00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від  09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як убачається з матеріалів справи, 13 березня 2020 року ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит № 1595754 на сайті: miloan.ua, в якій вказані персональні дані відповідача, як позичальника, визначена сума кредиту у розмірі 12 000 грн, строк кредитування 30 днів з 13 березня 2020 по 12 квітня 2020 року, комісія за надання кредиту 1 008,00 грн., яка нараховується за ставкою 8,40 відсотків від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом  3 780,00 грн нараховуються за ставкою 1,05 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
13.03.2020, за власним волевиявленням, ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» за  адресою: https://miloan.ua/ подано заявку на отримання кредиту № 1595754.  
Таким чином відповідачу було направлено електронним повідомленням (sms) на номер телефону НОМЕР_1 , який особисто вказано відповідачем у кредитному договорі № 1595754 від 13.03.2020. Повідомлення містило одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. 
13 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1  укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 1595754.
Згідно з п. 1.1. договору позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю  кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Загальний розмір кредиту становить 12 000 грн (п.1.2 договору).
Кредит надається строком на 30 днів з 13 березня 2020 року (строк кредитування) (п.1.3 договору).
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 12 квітня 2020 року (п.1.4 договору).
У п. 1.5.1 договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1 008,00 грн, яка нараховується за ставкою 8,40 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 3780,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору).
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного поверненя кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору.
Пунктом 2.2.3 договору визначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позивальником , включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позивальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору (за умови акцій, програм лояльності, тошо), якщо визначена у п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору протягом 60 днів. 
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позивальник всупереч умов цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в період прострочення позичальника нараховується за вибором позичальника в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.
Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 1,50% не передбачено вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.
З наведеного слідує, що умовами кредитного договору сторони передбачали порядок продовження строку договору, а також погодили умови  і строк нарахування процентів за користування кредитом.
   Пунктом 6.1. договору визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщенні в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформації з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.
Відповідно до п. 6.3. договору, приймаючи пропозицію Товариства  про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п.6.4. договору укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (а.с.47-52).
До договору також укладені додаток № 1 до договору (Графік розрахунків) (а.с.53). 
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що договір про надання споживчого кредиту не підписаний відповідачем, то колегія суддів відхиляє вказані доводи з огляду на таке.
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 127/33824/19: «Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.».
Отже, без здійснення входу на веб-сайт товариства, реєстрації та створення особистого кабінету, входу за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, отримання на фінансовий номер otp-пароля, надісланого товариством на такий телефону, власноручне введення відповідачем одноразового паролю-ідентифікатора для електронного підпису, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Заперечуючи проти укладення договору у спосіб, визначений п.п.6.1 та 6.3, відповідачем не надано жодних доказів, що йому не належить номер мобільного телефону та ІР адреса, з якої подано заяву.
Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
А відтак, доводи апеляційної скарги на те, що позивачем не доведено виникнення між ним та відповідачем зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які б були прийняті відповідачем, спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
  Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Згідно платіжного доручення № 16527038 від 13.03.2020 наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 отримано на картку № 473121ХХХХХХ0012 12 000,00 грн., платником є ТОВ «Мілоан» (а.с. 42).     
Разом з тим, заперечуючи отримання кредитних коштів у сумі 12 000 грн, відповідач не надав жодних доказів про те, що кредитних коштів ним не отримано, або що картка № НОМЕР_2 належить не йому.
Більш того, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що відповідачем 15.10.2024 частково сплачено заборгованість за кредитним договором № 1595754 від 13.03.2020, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3946472810.1 від 15.10.2024 на суму 10 000 грн.
Таким чином, здійснивши часткову оплату з метою виконання умов кредитного договору, апелянт вчинив конкретні дії, що свідчить про визнання укладеного договору та правомірність вимог позивача за договором про надання кредиту. 
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у п. 76 постанові Великої Палати  Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, в якій зазначено, що: «Не можна вважати договір укладеними після його повного або часткового виконання сторонами».
Також у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц  зазначено, що часткова сплата боргу боржником або з його згоди іншою особою основної суми боргу чи суми санкцій є дією, що свідчить про визнання ним боргу.
З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що договір про надання споживчого кредиту не укладений відповідачем, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його часткового виконання сторонами (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі справа №926/2308/19).
З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.
Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем також не наданий.
Колегія суддів в повній мірі погодиться з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 27 588,00 грн., з яких сума заборгованості за тілом кредиту  - 12,000,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 14 580,00 грн. сума заборгованості за відсотками, сума заборгованості за комісією - 1 008,00 грн.. 
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Позивачем до позовної заяви долучено належні докази, якими доведено відступлення первісним кредитором права вимоги до відповідача на користь позивача за кредитним договором.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована відповідачем.
Доводи апелянта, що позивачем не доведено факту відступлення йому права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора до позивача є необґрунтованим та  безпідставним.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про  відсутність в матеріалах справи досудової вимоги. 
Як вбачається з матеріалів справи   27.09.2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направило ОСОБА_1 досудову вимогу, у якій просило сплатити заборгованість за Кредитним договором №1595754 від 13.03.2020 року в розмірі 27 588, 00 грн (а. с. 45-46).
Отже, доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду вказаної справи.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції надав належну правову оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», є обґрунтованим.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. апелянт у апеляційній скарзі ніяких заперечень не наводить, отже апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.
У поданому відзиві на апеляційну каргу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заявлено вимогу про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у сумі 6 000,00 грн.  
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Проаналізувавши обсяг наданих позивачу послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, враховуючи, що справа призначена до розгляду апеляційним судом  в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників), колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав вірну оцінку доводам позивача та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.    
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42649746, 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Судді
                                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус
 
                                                                                                    О.І. Шкоріна