ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 червня 2025 року 	м.Суми	

Справа №591/4748/24 
Номер провадження 22-ц/816/722/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
за участю секретаря судового засідання – Назарової О.М., 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 11 вересня 2024 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що після звільнення з посади слідчого територіального управління Державного бюро розслідувань, 18 листопада 2019 року він набув статусу безробітного.
25 листопада 2019 року йому призначено допомогу по безробіттю з 25 листопада 2019 року по 18 листопада 2020 року.
У подальшому наказ, яким його було звільнено з посади, скасовано судом та його поновлено на раніше займаній посаді, у зв`язку з чим його реєстрацію як безробітного було припинено 03 червня 2020 року. 
01 березня 2021 року його було звільнено з роботи. 
19 серпня 2021 року він набув статус безробітного, і йому призначили допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року, з понижуючим коефіцієнтом 0,7.
Йому стало відомо, що у 2020 році його реєстрацію безробітним було припинено не у зв`язку із поновленням на роботі, а у зв`язку з поданням заяви про відмову від послуг. Вказане впливало на розмір виплат, який би він отримував як безробітний. Оскаржив до суду рішення відповідача про виплату допомоги по безробіттю, його позов було задоволено. 
У квітні 2023 року від відповідача на його банківський рахунок було зараховано 82 900,46 грн допомоги по безробіттю.
Оскільки суми виплати допомоги по безробіттю та індексації було затримано, то на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» має право на таку компенсацію в сумі 16 662,65 грн.
Також зазначав, йому заподіяно моральну шкоду протиправними діями відповідача, які полягали у тому, що міський центр зайнятості міг і повинен був ураховувати відновлення участі позивача у системі соціального страхування та після розслідування страхового випадку міг і повинен був вважати його таким, який для цілей правовідносин зі службою зайнятості вперше став безробітним у березні 2021 року. Своєю вибірковістю та бездіяльністю міський центр зайнятості викликав у його обурення, тривалу знервованість і пригніченість. Створив умови для небажаного судового спору, що позначилось на емоційному стані позивача. 
Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь 16 662,65 грн компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати та 7500 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року закрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості у частині вимог про стягнення 16 662,65 грн. компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплат.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року, з урахуванням ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2024 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову повністю.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що ним доведено недобросовісну поведінку правопопередника відповідача і його вину в тому, що його права та інтереси було порушено. Однак судом не враховано ні вину Сумського міського центру зайнятості, ні ступінь вини.
Вказує, що суд при прийнятті судового рішення керувався положеннями п. 10 ч. 2 ст.16, ст.ст. 21, 1173, 1174 України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Вважає помилковим висновок суду щодо статусу суб`єкта, який завдав йому шкоди, призвів до того, що вина попередника відповідача та її ступінь не були враховані судом, відповідно розмір компенсації від них не залежав, хоча мав залежати.
Крім того, судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Від Сумського обласного центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, перенесених моральних страждань і переживань, ушкодження здоров`я та причинного зв`язку між такою шкодою та діями (рішеннями) відповідача. Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи принцип розумності, виваженості і справедливості, прийняв вмотивоване рішення про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську № 107-ОС від 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звільнено із посади слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську 04 листопада 2019 року (а.с. 24).
18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сумського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю.
Наказом Сумського міського центру зайнятості від 21 листопада 2019 року № НТ191121 позивачу надано статус безробітного з 18 листопада 2019 року (а.с. 25).
Наказом Сумського міського центру зайнятості від 25 листопада 2019 року № НТ191125 позивачу призначено допомогу по безробіттю з 25 листопада 2019 року (а.с. 26).
Наказом Сумського міського центру зайнятості від 03 червня 2020 року №НТ200603 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення», п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»  у зв`язку з поданням безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг, припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації відповідно до абзацу 16 пп. 1 п.30 Порядку (а.с. 27).
Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 04 червня 2020 року № 100-ОСна виконання постанови Другого Апеляційного адміністративного суду по справі № 480/4987/19 від 02 червня 2020 року поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську з 05 листопада 2019 року (а.с. 28-29).
Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 26 лютого 2021 року № 30-ОС, 01 березня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, що підтверджується (а.с. 30-31).
Наказом Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року № НТ210819 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю (а.с. 32, 36).
Наказом Сумського міського центру зайнятості від 26 листопада 2021 року № НТ211126 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з 26 листопада 2021 року (а.с. 37).
Наказом Міністерства економіки України від 24 жовтня 2022 року №4130 реорганізовано Сумський міський центр зайнятості шляхом його приєднання до Сумського обласного центру зайнятості (а.с. 51).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №480/1618/22 позов ОСОБА_1 до Сумського міського центру зайнятості задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року № НТ 210819, в частині визначення позивачу терміну припинення виплати допомоги по безробіттю – 25 листопада 2021 року.
Визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року № НТ 210819, в частині визначення розміру допомоги по безробіттю для ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 26 листопада 2021 року № НТ 211126, яким ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 26 листопада 2021 року.
Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості призначити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року, як особі яка звернулася вперше, відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості розрахувати та виплачувати допомогу по безробіттю  ОСОБА_1 відповідно до вимог та розмірів, визначених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з 19 серпня 2021 року, з урахуванням сум вже виплаченої допомоги за період з 19 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 рок (а.с. 56-57).
На виконання вказаного судового рішення центром зайнятості було здійснено розрахунок допомоги по безробіттю за період з 19 серпня 2021 року до 03 серпня 2022 року та 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю в сумі 82 900, 46 грн (а.с. 43-46).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача, як суб`єкта владних повноважень було допущено порушення прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, їх тривалості, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважав за необхідне стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно із якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №761/24143/19 від 10 лютого 2021 року.
Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованій у справі №197/1330/14-ц від 20 січня 2021 року, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 та 3  ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року, яка набрала законної сили визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року № НТ 210819, в частині визначення позивачу терміну припинення виплати допомоги по безробіттю – 25 листопада 2021 року. Визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року № НТ 210819, в частині визначення розміру допомоги по безробіттю для ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 26 листопада 2021 року № НТ 211126, яким ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 26 листопада 2021 року. Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості призначити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року, як особі яка звернулася вперше, відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості розрахувати та виплачувати допомогу по безробіттю  ОСОБА_1 відповідно до вимог та розмірів, визначених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з 19 серпня 2021 року, з урахуванням сум вже виплаченої допомоги за період з 19 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 рок (а.с. 56-57).
Отже, вказаним судовим рішенням встановлено, що порушення прав позивача відбулося внаслідок видачі відповідачем наказів, які судом визнано протиправними та скасовано.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.
При цьому апеляційний суд враховує те, що прийняття відносно позивача неправомірних відповідачем рішень призвело до зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль пов`язаних з необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, а також засади розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдану йому моральну шкоду у більшому розмірі.   
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, оскільки за підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за вимогу про відшкодування шкоди. Позивачем сплачено судовий збір до суду першої інстанції за вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходів. Оскільки постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року про закриття провадження скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, топитання щодо розподілу судових витрат вирішуватиметься місцевим судом при розгляду справи по суті.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
РішенняЗарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова