УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2025 року
м. Київ
справа № 219/7358/21
провадження № 51-2071ск25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року щодо 
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівки Донецької області, громадянина України, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст прийнятих судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30 листопада 2023 року визнано винуватим та призначено покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності, за ч. 1 ст. 311 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2025 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судовими рішеннями ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він незаконно придбав, зберігав з метою збуту та незаконно збув психотропну речовину, вчинене повторно, зокрема: (1) 12 лютого 2021 року збув оперативному закупному ОСОБА_5 психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін (первітин) масою 0,168 г; (2) 22 квітня 2021 року цьому ж закупному збув психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін масою 0,0467 г.
24 квітня 2021 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 було знайдено та вилучено два шприци з речовинами масою 1,6750 г і 1,9002 г, які містили прекурсор - псевдоефедрин, маса якого 0,0261 г і 0,0270 г, а також один шприц об`ємом 1,1 мл з розчином соляної кислоти, яка є прекурсором. Вказані дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 311 КК як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що під час апеляційного перегляду апеляційний суд не врахував вчинення засудженим двох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, об`єкту злочинного посягання та предмету вчинених кримінальних правопорушень, а також вчинення нових злочинів після реального відбуття покарання за раніше вчинені. Зазначає, що попри наявність обтяжуючої обставини засудженому було призначено мінімальне покарання за санкцією ч. 2 ст. 307 КК без належної правової аргументації. Вказує про відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, при обранні мінімального розміру покарання. Стверджує, що не було надано оцінку конкретним даним про особу засудженого (ніде не працює, неодружений, за місцем мешкання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря-нарколога).
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора зводяться до незгоди із призначеним засудженому розміром покарання за ч. 2 ст. 307 КК, що потягло за собою, на думку сторони обвинувачення, м`якість призначеного остаточного покарання.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається з вироку суду першої інстанції під час призначення покарання  ОСОБА_4 суд врахував характер, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК є тяжким, а інше - проступком, дані про особу винного.
Обставин, що пом`якшують покарання встановлено не було, а обставиною, що обтяжує покарання, визнано рецидив злочину.
З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення  ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності, за ч. 1 ст. 311 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Остаточне покарання засудженому було призначено одним із альтернативних способів, визначених ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання (за ч. 1 ст. 311 КК) більш суворим (за ч. 2 ст. 307 КК).
Прокурор не погодився із призначеним покаранням, подав апеляційну скаргу та просив призначити засудженому за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 311 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки, а остаточне покарання з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна.
Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали під час перегляду вироку суд апеляційної інстанції перевірив доводи прокурора щодо м`якості покарання, викладені в апеляційній скарзі, та навів переконливі мотиви, у зв`язку з якими визнав їх необґрунтованими.
При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що під час призначення покарання ОСОБА_4 місцевий суд врахував, що засудженим вчинено кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, а також дані про його особу, який раніше судимий.
Також суд апеляційної інстанції слушно зазначив про те, що суспільна небезпека вчинених засудженим кримінальних правопорушень, на яку посилається сторона обвинувачення, вже врахована законодавцем в санкціях ч. 2 ст. 307 КК та ч. 1 ст. 311 КК, за якими засуджено ОСОБА_4 .
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що обраний місцевим судом, з чим вмотивовано погодився апеляційний суд в оскаржуваному рішенні, ОСОБА_4 розмір покарання у виді позбавлення волі, який потрібно відбувати реально, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним кримінальним законом.
Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи щодо м`якості покарання, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та навів переконливі мотиви, з яких визнав їх невмотивованими.
Окрім цього, прокурор не вказує яким чином призначення запропонованого нею покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, на відміну від призначеного місцевим судом на строк 6 років 1 місяць, буде більш необхідним чи достатнім з огляду на положення ч. 2 ст. 65 КК.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.
Таким чином, даних, які б слугували підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, як про це вказує прокурор у поданій касаційній скарзі, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                         ОСОБА_3