Справа № 308/15444/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        20 червня 2025 року м. Ужгород

       Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Собослоя Г.Г.,
суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Михалків Богдан Степанович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, 
В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла адвокатка Кухта О.В., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про збільшення (зміну) розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 , на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2018 року, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 000 гривень на 10 000 гривень на дитину щомісячно, до досягнення ним повноліття.
В обґрунтування заявленого позову зазначала, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 13.12.2017 і до досягнення ним повноліття. З серпня 2019 року відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, добровільно сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, не бажає та відмовляється. На даний час потреби сина значно зросли, він потребує набагато більшого догляду та матеріальних коштів, витрат на одяг, взуття, навчання та розвитку. Позивачка перебуває у декретній відпусті по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змоги працювати не має, її матеріальне становище наразі погіршилося, а тому вона змушена звернутися до суду про збільшення розміру аліментів на утримання спільного сина із відповідачем. Відповідач ОСОБА_1 є молодою, працездатною особою, без якихось вад зі здоров`ям, його стан здоров`я працювати дозволяє і може сплачувати аліменти на дитину. Позивачу відомо, що відповідач працює та має хороший дохід. Відтак, з метою забезпечення потреб дитини в даний час. відповідачу слід збільшити розмір аліментів на дитину, що стягуються за рішенням суду.
У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник – адвокат Михалків Б.С., просив у задоволенні позовної заяви про збільшення розміру аліментів відмовити, з огляду на те, що із тексту позовної заяви взагалі не зрозуміло, яким чином такий обов`язок відповідача кореспондується із відповідним обов`язком позивача, оскільки новий розмір аліментів на одну дитину у розмірі 10000,00 грн. передбачає його достатнє матеріальне утримання та фактичне уникнення позивача від її обов`язку нести такі витрати на утримання спільного з відповідачем сина сторін у рівних частинах. Тому, на думку відповідача по справі, беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, оскільки відповідач офіційно не працює та не отримує постійний (сталий) дохід, в силу вимог ст. 180 СК України такий позов є необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення судом.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2025 позов задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2018 в цивільній справі за №308/12626/17.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати. 
На це рішення відповідач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач має можливість сплачувати збільшений розмір аліментів на утримання спільного сина сторін. Не надано довідки про доходи відповідача, судом такі докази за клопотанням сторони позивача не витребовувалися. Новий розмір аліментів у сумі 10000 грн передбачає достатнє матеріальне утримання та фактичне уникнення позивача від обов`язку нести такі витрати на утримання спільних з відповідачем дітей у рівних частках. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2018 року у справі №308/12626/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 13.12.2017 і до досягнення ним повноліття (а.с. 11-14).
З листа державного виконавця №8229/24 від 24.04.2024 вбачається, що 14.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа за заявою стягувача (а.с.14).
Позивачка наразі не працює, у зв`язку з перебуванням у декретній відпусті по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого до позову додано перекладені з італійською на українську мову паспортні документи дитини – громадянки Італії, а також підтвердження про подання позичкою заяви до Центру зайнятості Імола (Болонья) (а.с.15-19).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, у статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження N 61-2057св20).
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.
З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.
З моменту присудження аліментів (2018 року) син підріс і витрати на його утримання значно зросли, відповідно матеріальне становище одержувача аліментів матері дитини, з якою проживає дитина погіршилися. Крім цього, позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, перебуває на обліку як безробітна.
Відтак, судом першої інстанції у цій справі правильно зроблено висновок про наявність підстав для зміни розміру аліментів.
Верховний суд зазначає, що вищевказані обставини відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В АЛ И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Михалків Богдан Степанович, - залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий :
              Судді: