ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/3876/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 (суддя Мельниченко І.Ф. Повне рішення складено 08.11.2024р.) у справі №904/3876/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Капітал-Кредит", м. Дніпро 
до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", м. Дніпро 
про стягнення 84 443,40 грн.     
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

                Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Капітал-Кредит" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 72 638,38 грн., що складають суму заборгованості за кредитним договором № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017, 4 098,61 грн. - річних та 7 706,41 - інфляції грошових коштів.
          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017 в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 у справі № 904/3876/24 позовні вимоги задоволено частково.
          Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Капітал-Кредит" 72 638,38 грн. - заборгованості по тілу кредиту та 1 704,55 грн. - судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.
Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Капітал-Кредит" із Державного бюджету України судовий збір в розмірі 900,14 грн., перерахований відповідно до платіжної інструкції № 403 від 27.08.2024 на суму 3 028,00 грн., яка міститься в матеріалах справи.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 31.03.2017року Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Капітал-Кредит" (далі - кредитор, позивач у даній справі) та Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" (далі - позичальник, відповідач у даній справі) укладено кредитний договір № 07/17/ЮЛ (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого за цим Договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти у кредит позичальникові у сумі 146 410,00 грн (сто сорок шість тисяч чотириста десять грн 00 коп.) на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості.
В подальшому сторонами була укладена низка додаткових угод до кредитного договору 07/17/ЮЛ від 31.03.2017року : 03.07.2017року додаткову угоду № 1, 26.11.2018року  додатковий договір № 2 та  24.03.2020року додатковий договір № 3, відповідно, якими змінювалися строки діх договору та порядок погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є кредитним договором, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 146 410 грн, що підтверджується платіжним дорученням, що підтверджується платіжним дорученням № 161 (#16635992405). 
Як вбачається із залучених відповідачем до відзиву на позовну заяву платіжних документів, ПрАТ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" у період з березня 2018 по травень 2024 здійснювало погашення заборгованості за кредитними договорами, укладеними з позивачем, загальною сумою, тобто платіжні документи у призначенні платежу містять посилання на погашення заборгованості за різними договорами, у тому числі за спірним кредитним договором. Також, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено внутрішні документи його підприємства - бухгалтерські довідки про розподіл перерахованих грошових коштів за вказаними вище платіжними документами. Оскільки доказів, які б свідчили про узгодження з позивачем (відповідно до підпункту 2.2.2. пункту 2.2. спірного договору) такого розподілу перерахованих коштів по здійсненим платежам, відповідачем надано не було, посилання останнього на невірно розраховану позивачем загальну суму здійсненого платежу (та відповідно наявну заборгованість) не заслуговують на увагу, з огляду на відсутність належних доказів, які б спростовували заявлену до стягнення суму основного боргу.
Місцевим господарським судом прийнято до уваги часткове визнання позову відповідачем в сумі 50 205,44 грн, з огляду на що, суд дійшов висновку про повернення позивачеві з Державного бюджету України 50% судового збору за визнану відповідачем частину позовних вимог у розмірі 900,14 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним рішенням, через систему « Електронний суд», Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", м. Дніпро звернулось   до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить   рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 по справі №904/3876/24 скасувати в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у 72 638,38 грн (сімдесят дві тисячі шістсот тридцять вісім гривень тридцять вісім копійок). Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» (49026, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Куликовська, буд. 23, код ЄДРПОУ 03116105) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Капітал-Кредит» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Юліуша Словацького, буд.14, код ЄДРПОУ 40248649) заборгованість у сумі 50205,44 грн.(п`ятдесят тисяч двісті п`ять гривень сорок чотири копійки). В решті рішення суду залишити без змін.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав внутрішні бухгалтерські довідки відповідача неналежними доказами, не враховуючи, що вони підкріплюються зовнішніми банківськими документами.
Відповідач сплатив кошти за кредитними зобов`язаннями, які охоплюють кілька кредитних договорів, але розподіл цих сум був проведений кредитором на власний розсуд без узгодження із позичальником, що є порушенням договірних зобов`язань і принципу добросовісності.
Кредитор, отримавши від позичальника значну частину платежів, розподілив їх так, щоб збільшити суму залишкової заборгованості. Така дія є прямим порушенням ст. 13 Цивільного кодексу України, яка встановлює обов`язок сторін діяти добросовісно та розумно.
Позивач не надав належного обґрунтування того, чому отримані кошти були розподілені саме в зазначений спосіб, що може свідчити про свідоме збільшення боргу.
Суд першої інстанції не проаналізував, чи відповідає розподіл платежів кредитором принципам добросовісності та справедливості, що порушує вимоги ст. 3 ГПК України.
Звертає увагу суду, що Відповідач надав детальний аналіз власних платежів, який свідчить про те, що загальна сума зобов`язань становила 254950,96 грн (з урахуванням нарахованих процентів), з яких він сплатив 204745,52 грн, тобто залишок заборгованості не міг перевищувати = 50205,44 грн, а не заявлені 84443,40 грн. Наголошуємо, що залишок заборгованості Відповідача за зазначеним кредитним договором становить 50205,44          грн.
Однак, суд проігнорував ці дані, що є істотним порушенням процесуального законодавства. Суд, визнаючи розрахунки Позивача неспростованими, порушив ч. 3 ст. 86 ГПК України, оскільки не оцінив всі обставини справи, які могли вплинути на висновки.
У даному випадку суд без належного мотивування прийняв до уваги внутрішні документи Позивача - Додаток №1 до розрахунку заборгованості та аналітичну відомість, але залишив поза увагою внутрішній документ Відповідача - бухгалтерські довідки, що є порушенням принципу рівності сторін та об`єктивного розгляду доказів.
Суд першої інстанції не надав жодного пояснення, чому бухгалтерські довідки Відповідача, які є внутрішніми документами, були відхилені, тоді як аналогічний за своєю природою документ Позивача - Додаток №1 - був прийнятий до уваги. Такий підхід є вибірковим і порушує вимоги статті 89 ЦПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді усіх обставин справи.
Бухгалтерські довідки, надані Відповідачем, мають ту ж юридичну природу, що і Додаток №1 до розрахунку заборгованості Позивача. Обидва документи є внутрішніми, створеними сторонами справи. Відмова у врахуванні одного з них без обґрунтування є проявом упередженості.
Звертає увагу, що з метою забезпечення максимальної прозорості розрахунків та дотримання прав сторін, судом першої інстанції не було запропоновано скласти акт звірки взаємних розрахунків за спірним кредитним договором, або надати до суду у табличній формі пояснення, у яких вказати, з урахуванням графіку погашення боргу за спірним кредитним договором з урахуванням внесених змін: строк погашення; суму, яка підлягає сплаті у цей строк з розбивкою на тіло кредиту та проценти; дата погашення цієї суми з посиланням на платіжний документ; залишок несплаченого боргу за кожним платежем.
Належне проведення звірки дозволило точно визначити суми, що були сплачені, враховані чи невраховані під час розрахунку боргу, а також допоможе уникнути можливої неточності або непорозумінь.
Відсутність акту звірки призвело до не встановлення фактичних обставин справи та порушення процесуального закону, яке вплинуло на об`єктивність судового рішення.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «КАПІТАЛ-КРЕДИТ» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 року повністю законним, справедливим, по суті вірним, при його винесенні судом не було порушено жодних норм матеріального чи процесуального права, а тому просить залишити його в силі та без змін.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Дармін М.О. (доповідач), судді – Кощеєв І.М., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/3876/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/3876/24.
06.12.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Враховуючи, що апелянтом виконані вимоги ст.ст. 256, 258, 259 ГПК України, підстави для повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні, апеляційний суд вважає за можливе відкрити апеляційне провадження.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2024р. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 у справі №904/3876/24, для розгляду у порядку письмового провадження,   без повідомлення учасників справи.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Предметом доказування у даній справі є обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017 в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів; наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача річних та інфляції грошових коштів (за вказаний позивачем період) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
31.03.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Капітал-Кредит" (далі - кредитор, позивач у даній справі) та Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" (далі - позичальник, відповідач у даній справі) укладено кредитний договір № 07/17/ЮЛ (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1. договору кредитор зобов`язався надати грошові кошти у кредит позичальникові у сумі 146 410,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Подальша оплата відсотків і повернення кредиту здійснюється згідно графіка розрахунків цього договору.
Кредитор надає позичальнику кредит з цільовим призначенням: поповнення оборотних коштів (далі - цільове призначення кредиту) (пункт 1.2. договору).
Згідно з пунктом 1.3. договору кредитор зобов`язаний видати кредит позичальнику протягом 5 робочих днів з дня підписання договору, але не раніше дня оформлення необхідного забезпечення виконання зобов`язання.
У пункті 1.4. договору сторонами узгоджено строк його дії, а саме, з 31.03.2017 по 30.09.2018, а також встановлено, що кредит надається строком на 18 місяців з 31.03.2017 по 30.09.2018.
Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві (пункт 1.5. договору).
Відповідно до пункту 1.6. договору датою надання кредиту вважається дата списання відповідної суми з рахунку кредитора. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів, вважається дата зарахування коштів на рахунок кредитора.
У пункті 3.1. договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору.
Позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту (пункт 3.2. договору).
Пунктом 3.3. договору встановлено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за строк користування кредитом - тридцять три місяці. При цьому проценти за користування кредитом розраховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику (списання відповідної суми з рахунку кредитора або видачі готівкою).
Згідно з пунктом 3.5. договору у разі виникнення заборгованості сторони погоджують таку послідовність її погашення:
у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом;
у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом;
у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно графіка розрахунків.
Внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів у письмовій формі. Зміни до договору вступають в дію з дня підписання додаткового договору. Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору, підписані обома сторонами, є його складовою і невід`ємною частиною (пункти 7.1., 7.2.).
У матеріалах справи міститься підписаний та скріплений печатками сторін графік розрахунків до кредитного договору № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017, яким встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а саме:
- 31.03.2017 підлягають до сплати нараховані проценти в сумі 23 095,38 грн.;
- до 30.04.2017 підлягає до сплати кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.05.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.06.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.07.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.08.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.09.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.10.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.11.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.12.2017 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.01.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.02.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.03.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.04.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.05.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.06.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.07.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- до 30.08.2018 - кредит в сумі 8 134,00 грн.;
- 30.09.2018 - кредит в сумі 8 132,00 грн.
03.07.2017 сторонами укладено додаткову угоду № 1, в якій останні вирішили змінити пункти 1.4., 3.1., 3.3. кредитного договору, а саме:
"1.4. Строк дії цього договору шістдесят дев`ять місяців з 31.03.2017 до 30.12.2022. Кредит надається строком на шістдесят дев`ять місяців з 31.03.2017 до 30.12.2022.
3.1. Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється за наступним графіком: щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня 2017 по червень 2018 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 2 410,39 грн. З липня 2018 по листопад 2022 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 3 877,39 грн.
3.3. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за строк користування кредитом - шістдесят дев`ять місяців. При цьому проценти за користування кредитом розраховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику (списання відповідної суми з рахунку кредитора або видачі готівкою).".
26.11.2018 сторонами укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017, в якому вирішено викласти пункт 3.1. в наступній редакції:
"3.1. Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється за наступним графіком:
- щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня 2017 по червень 2018 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 2 410,39 грн.;
- щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня 2018 по жовтень 2018 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 3 877,39 грн.;
- до 15.12.2018 здійснюється платіж в розмірі 3 877,39 грн.;
- щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2018 по листопад 2022 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 3 877,39 грн.".
24.03.2020 сторонами укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017, в якому вирішено викласти пункт 3.1. в наступній редакції:
"3.1. Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється за наступним графіком:
- щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня 2017 по червень 2018 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 2 410,39 грн.;
- щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня 2018 по жовтень 2018 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 3 877,39 грн.;
- до 15.12.2018 здійснюється платіж в розмірі 3 877,39 грн.;
- щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2018 по березень 2020 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 3 877,39 грн., за квітень 2020 здійснюється платіж в розмірі 2 238,86 грн., починаючи з травня 2020 по листопад 2022 однаковою сумою здійснюються платежі в розмірі 3 877,39 грн.".
З огляду на узгоджені сторонами умови кредитування загальна сума платежів, які підлягали до сплати відповідачем у строк до 30.12.2022, склала 272 151,20 грн.
Виконуючи умови спірного договору позивач 31.03.2017 надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 146 410,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 161 (#16635992405).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів, здійснивши у період з березня 2017 по травень 2024 розрахунки частково в сумі 199 512,22 грн., що підтверджується аналітичною відомістю ТОВ "КУ "Капітал-Кредит" з 31.03.2017 по 23.08.2024 по контрагенту - ПрАТ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" за кредитним договором № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017.
Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказує про те, що за його розрахунком залишок заборгованості відповідача за кредитним договором № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017 (з урахуванням додаткової угоди № 1 та додаткових договорів № 2, 3 до нього) становить 72 638,38 грн., яка підлягала поверненню в строк до 30.12.2022.
Вказана заборгованість відповідачем у встановлений спірним договором строк повернута не була, що і стало причиною виникнення спору у даній справі.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України ,колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанцїі в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що 31 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Капітал-Кредит» (далі – кредитор) та Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» (далі - позичальник) укладено кредитний договір 07/17/ЮЛ від 31.03.2017року та низку додаткових угод до нього : 03.07.2017року додаткову угоду № 1, 26.11.2018року  додатковий договір № 2 та  24.03.2020року додатковий договір № 3, відповідно, якими змінювалися строки дії договору та порядок погашення кредиту та процентів за користування кредитом, надання позивачем платіжним дорученням № 161 (#16635992405)відповідачу кредиту у сумі 146 410 грн 
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, Відповідач у своєму відзиві зазначав про те, що « … У наданих Позивачем розрахунках заборгованості Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» по кредитному договору №07/17/ЮЛ від 31.03.2017 року - неправильно розраховано загальну суму платежу до сплати, відповідно до п.3.1 Договору, яка становить 272  150,60 грн.
Зазначаємо, що дослідивши та порівнявши здійсненні платіжні операції по погашенні основної суми боргу, згідно договору №04/17/ЮЛ Відповідач категорично не погоджується із наданими Позивачем розрахунком залишку боргу у розмірі 82 466,29 грн.
На виконання вимог Кредитного договору №07/17/ЮЛ від 31.03.2017 року на адресу ТОВ «Кредитна установа «КАПІТАЛ-КРЕДИТ» Відповідачем було сплачено грошову суму у розмірі 204745,52 грн…
… Відповідачем відповідно до графіку розрахунків до кредитного договору №07/17/ ЮЛ від 31.03.2017 року було здійснено оплату відсотків у розмірі 23095, 38 грн.
Таким чином, сума заборгованості зазначена Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Капітал-Кредит» є зовсім необгрунтованою та неправильно обчисленою, оскільки реальний залишок заборгованості становить відносно формули, за якою від суми 254950,96 грн. (грошове зобов`язання за договором №07/17/ЮЛ) відняти 204745,52 грн. (фактично сплачена сума Відповідачем) та залишок складає = 50205,44 грн.
На підтвердження вищесказаного Відповідачем до відзиву долучено контр-розрахунок Відповідача та квитанції про здійснені платіжні перекази на повернення кредиту за кредитним договором №07/17/ЮЛ, оплату відсотків згідного умов кредитного договору №07/17/ЮЛ від 31.03.2017 року.
Звертаємо увагу суду, що Позивачем на підтвердження правильності здійсненого ним розрахунку заборгованості по кредитному договору не надається жодного доказу, який би підтверджував здійснену оплату Відповідачем саме на таку суму, оскільки відповідно до наданих Відповідачем контр-розрахунків та здійсненних платіжних доручень вбачається інша сума, яка суперечить розрахункам Позивача.
Окрім того, Позивачем не обґрунтована правова підставі, відповідно до якої, при кожному сплаченому платежі Відповідачу враховувалось як. виключно погашення процентів, та після виплати в розмірі 125740,60 грн, подальші платежі враховувались як виплата за тіло кредиту. Умови договору не повинні бути виключно на користь кредитора, що є несправедливими умовами для Відповідача.
Враховуючи вищевикладене, просимо суд при винесенні рішення по справі №904/3876/24 належним чином дослідити поданий стороною Позивача доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а також врахувати реальну кредитну заборгованість, яка мала місце бути відповідно до кредитного договору №07/17/ЮЛ від 31.03.2017 року…» 
Відповідно до частин 1, 3 статті 166 Господарського процесуального кодексу України:
1. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.
3. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.
Колегія суддів зауважує, що заперечуючи у своїй Відповіді на відзив проти тверджень Відповідача щодо належного виконання ним своїх зобов`язань за договором, Позивач  зазначав про наступне: « 2.          Стосовно суми сплачених коштів за Кредитним договором №07/17/ЮЛ від 31 березня 2017 року хочемо зазначити наступне:
Всі платежі, які надійшли від ПРАТ «ДАТП 11255» направлені на погашення заборгованості за Кредитним договором.
Слід зазначити, що протягом 2017-2024 року загалом діяло 17 кредитних договорів, укладених між Кредитною установою та ПРАТ «ДАТП 11255». Кошти на погашення заборгованості по даним договорам надходили на розрахунковий рахунок Кредитора загальною сумою, що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву копіями банківських виписок.
ПРАТ «ДАТП 11255» до банківських виписок надає внутрішній документ підприємства, а саме-бухгалтерську довідку, на підставі якої, нібито здійснюється розподіл перерахованих коштів.
Проте, звертаємо увагу суду, що листи на адресу Кредитної установи з проханням, щодо аналогічного розподілу перерахованих коштів не надавались, у призначенні платежів також не було визначено їх розподіл за договорами, а тому це є виключно їхнє бажання та бачення розподілу перерахованих коштів.
Крім того, в наданих бухгалтерських довідках включені Кредитні договори, які вже є погашеними, а тому вважаємо, що ПРАТ «ДАТП 11255» маніпулюючи даними у власних внутрішніх документах, намагається заплутати суд і ввести в оману, щоб використати це на свою користь, таким чином зменшивши розмір своєї заборгованості за кредитними зобов`язаннями.
Кредитна установа систематизує інформацію про проведені в бухгалтерському обліку операції по кожному позичальнику в зведених регістрах аналітичного обліку.
Аналітична відомість по контрагенту ПРАТ «ДАТП 11255» згідно Кредитного договору № 07/17/ЮЛ від 31 березня 2017 року підтверджує наявність проведених господарських операцій та заборгованості за даним контрагентом (позичальником).
Підставою для відображення операцій в бухгалтерському обліку є первинні документи. Аналітична відомість повністю відповідає вимогам первинного документу та є прямим доказом, який підтверджує заборгованість Відповідача за Кредитним договором.
Хочемо зазначити, що наданий розрахунок заборгованості та його оцінка в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, у т.ч. аналітичною відомістю є належними і допустимими доказами по справі, які повністю підтверджують існуючу кредитну заборгованість в сумі 72  638,38грн.
Звертаємо увагу суду, що Кредитна установа не застосовувала до Відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту в межах дії Кредитного договору, тому дивним є звинувачення Позивача в несправедливості і недобросовісності. Позивач повністю діяв в рамках укладеного договору, дотримувався усіх вимог.
Представник Відповідача намагається, маніпулюючи наданням до суду великої кількості внутрішніх документів, завести суд в оману, заплутати і тим самим зробити так, щоб ПРАТ «ДАТП 11255» уникнув відповідальності за Кредитним договором та не здійснював погашення заборгованості, яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе кредитних зобов`язань. Дана неприємна ситуація не сталася б, якщо Відповідач вчасно та в повному обсязі сплачував усі необхідні платежі, згідно умов укладеного кредитного договору та додаткових угод (договорів) до нього.
Таким чином, Кредитна установа стверджує, що цілком та повністю діяла відповідно до умов укладеного Кредитного договору та чинного законодавства України. Позивач підтверджує наявність кредитної заборгованості зі сторони ПРАТ «ДАТП 11255» за Кредитним договором №07/17/ЮЛ від 31 березня 2017 року, укладеним між Позивачем та Відповідачем в сумі 72638 грн 38 коп з яких: 72638,38грн. - залишок по тілу кредиту…» 
В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:
« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».
Колегія суддів констатує, що дійсно, умовами розділу 3 Кредитного договору № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017р. не визначено порядок зарахування сум, які надходили від відповідача на виконання умов договору.
Разом з тим, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді цієї справи суд апеляційної інстанції самостійно перевір доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини та надає згідно ним правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18).
Статею 534 Цивільного кодексу України унормовано черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням: 
1. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила.
Згідно провових висновків, викладених в постанові Верхоного Суду від 10.10.2023 у справі № 916/2357/22 :
47. Можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Отже, якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу, - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг) - черговість, установлена статтею 534 Кодексу, застосовуватися не може.
48. Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження або платіж отримано без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.
49. Відповідний порядок наведено в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою правління Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18.
50. Аналогічний порядок встановлено й у наразі чинній Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163 (пункти 8, 9, 10, 12, 41).
Колегія суддів  зауважує, що як вірно встановлено судом  першої інстанції, у період з березня 2017 по травень 2024 розрахунки частково в сумі 199 512,22 грн., що підтверджується аналітичною відомістю ТОВ "КУ "Капітал-Кредит" з 31.03.2017 по 23.08.2024 по контрагенту - ПрАТ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" за кредитним договором № 07/17/ЮЛ від 31.03.2017.
Колегія суддів констутує, що в тексті вищезазначених платіжних документів (а.с. 63-108, 122-133, 149-160,183-185) відсутні посилання на порядок зарахування коштів, які за ними надходили на рахунок позивача.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підтвердження своїх доводів відповідачем подано, в тому числі адвокатський запит авдоката Волошиної Крістіни Юріївни, поданий нею 04.07.2024р. на ім`я директора ТОВ «Кредитна установа КАПІТАЛ -КРЕДИТ» Стюрко Н.Л. за текстом якого: «… Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа КАПІТАЛ-КРЕДИТ» в особі Директора Гягяєвої Анжеліки Одесеївни та Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» в особі Голови Правління Фалько Юрія Васильовича було укладено наступні кредитні договори:
1. Кредитний договір №02/17/ЮЛ від 24.03.2017 року, надано кредит Позичальникові у розмірі 146410, 00 грн.
-          Строк дії кредитного договору до 23 грудня 2022 року.
-          Додатковою угодою №1 до кредитного договору №02/17/ЮЛ від 03.07.2017 року строк дії вищезазначеного договору був подовжений до 24.12.2022 року.
-          Відповідно до платіжних розрахунків, Позичальником за відповідним договором була сплачена сума у розмірі 203331,06 грн (при цьому відповідно до встановленого графіку сплати кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредитного зобов 'язання становив 267551,89 грн).
2 Кредитний договір №03/17/ЮЛ від 27.03.2017 року, надано кредит Позичальникові у сумі 146410, 00 грн.
-          Строк ДІЇ Кредитного договору до 24 грудня 2022 року.
-          Додатковою угодою №1 до кредитного договору №04/17/ЮЛ від 03.07.2017 року строк дії вищезазначеного договору був подовжений до 27.12.2022 року.
Відповідно до платіжних розрахунків, Позичальником за відповідним договором була сплачена сума у розмірі 203331,06 грн. (при цьому відповідно до встановленого графіку сплати кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредитного зобов`язання становив 267551,89 грн)
3. Кредитний договір №04/17/ЮЛ від 28.03.2017 року, надано кредит Позичальникові у сумі 146410, 00 грн.
-          Строк дії кредитного договору до 27 грудня 2022 року.
-          Додатковою угодою №1 до кредитного договору №04/17/ЮЛ від 03.07.2017 року строк дії вищезазначеного договору був подовжений до 27.12.2022 року.
-          Відповідно до платіжних розрахунків, Позичальником за відповідним договором була сплачена сума у розмірі 20331,06 грн. (при цьому відповідно до встановленого графіку сплати кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредитного зобов ’язання становив 267551,89 грн).
4. Кредитний договір №07/17/ЮЛ від. 31.03.2017 року, надано кредит Позичальникові у сумі 146410,00 грн.
-          Строк дії кредитного договору до 30 грудня 2022 року.
-          Додатковою угодою №1 до кредитного договору №07/17/ЮЛ від 03.07.2017 року строк дії вищезазначеного договору був подовжений до 30.12.2022 року.
-          Позичальником за відповідним договором була сплачена сума у розмірі 204651,18 грн (при цьому відповідно до встановленого графіку сплати кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредитного зобов 'язання становив 261067,21 грн).
5. Кредитний договір №72/18/ЮЛ від 31.03.2017 року, надано кредит Позичальникові у сумі 103000,00 грн.
-          Строк дії кредитного договору до 25 вересня 2020 року.
-          Додатковою угодою №1 до кредитного договору №72/18/ЮЛ від 26.11.2018 року вартість кредиту була змінена та склала 141632,71 грн).
Позичальником за відповідним договором була сплачена сума у розмірі 122213 34 грн (при цьому відповідно до встановленого графіку сплати кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредитного зобов`язання становив 141632,71 грн).
6 Кредитний договір №110/18/ЮЛ від 26.12.2018 року, надано кредит Позичальникові у сумі 100000,00 грн.
Строк дії кредитного договору ДО 25 грудня 2020 року.
Позичальником за відповідним договором була сплачена сума у розмірі 18829,42 грн (при цьому відповідно до встановленого графіку сплати кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредитного зобов`язання становив 139096,06 гри).
7. Кредитний договір №111/18/ЮЛ від 27.12.2018 року, надано кредит Позичальникові у сумі 85000,00 грн.
- Строк дії кредитного договору до 26 грудня 2020 року.
Позичальником за відповідним договором була сплачена сума у розмірі 104656,06 грн (при цьому відповідно до встановленого графіку сплати кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредитного зобов`язання становив 118230,09 грн).
Звертаємо увагу, що 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 6 і, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого простроченя  споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
На виконання зазначеного Закону, Цивільний кодекс України було доповнено пунктом 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення», в якому зазначено що за період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786,1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.
Однак слід звернути увагу, що наведеним законом не внесені зміни до Господарського кодексу України щодо позовної давності, тобто норми цього Кодексу про позовну давність (зокрема, ч. 5 ст. 203, ст, 223, ч. 3, 4 ст. 322 ПО у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану не продовжуються на строк його дії.
Зазначаємо, що строк позовної давності для звернення до Господарського суду Дніпропетровської області за кредитними договорам №72/18/ЮЛ від 31.03.2017 року, №110/18/ЮЛ від 26.12.2018 року, №111/18/ЮЛ від 27.12.2018 року сплинув та господарські відносини між нами припинили існування.
Додатково зазначаємо, що запропоновані Вами умови кредитного договору №206/2024/1 (не споживчий) від 08.05.2024 року є несправедливими та не вигідними для Позичальника, та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, виходячи із наступного.
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно- правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на ь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє користь          метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
В свою чергу звертаємо увагу Товариства, що ми не заперечуємо проти вирішення спору в Позасудовому порядку, але з врахуванням вимог чинного законодавства та з визначенням реального розміру заборгованості Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа КАПІТАЛ-КРЕДИТ» за відповідними кредитними договорами.
На підставі Договору про надання правової допомоги адвокатка Волошина Крістіна Юріївна надає правову допомогу ОСОБА_1 щодо представництва прав та законних інтересів в органах державної та судової влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднаннях …».
З урахуванням вищевикладенного, колегія суддів  констатує, що на етапі досудового врегулювання спору, відповідач не мав заперечень щодо правильності зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, здійсненного позивачем  згідно аналітичної довідки (а.с. 15-22).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що надані відповідачем бухгалтерські довідки на підтвердження того, як мали бути розподілені грошові кошти, сплачені за кредитними договорами, проте бухгалтерські довідки є внутрішніми документами підприємства, відповідач із відповідними заявами щодо зарахування коштів  не звертався, тому грошові суми, одночасно сплачені за декількома кредитними договорами, кредитор мав право розподіляти на власний розсуд, а  позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 81 784,22 грн підлягає задоволенню в заявленому розмірі на підставі неспростованого відповідачем розрахунку позивача, прийнято у відповідності до фактичних обставин справи.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги, викладені в розділі: « … Щодо обрахування заборгованості по кредитному договору №07/17/ЮЛ від 31.03.2017 року… 
Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» надало до суду першої інстанції банківські виписки, платіжні доручення та бухгалтерські довідки, які підтверджують, що загальна сума сплачених ним коштів становить 203 331,68 грн. Ці документи є офіційними та мають вищу доказову силу, ніж розрахунок позивача, складений в односторонньому порядку.
Суд необґрунтовано визнав внутрішні бухгалтерські довідки відповідача неналежними доказами, не враховуючи, що вони підкріплюються зовнішніми банківськими документами.
Відповідач сплатив кошти за кредитними зобов`язаннями, які охоплюють кілька кредитних договорів, але розподіл цих сум був проведений кредитором на власний розсуд без узгодження із позичальником, що є порушенням договірних зобов`язань і принципу добросовісності.
Кредитор, отримавши від позичальника значну частину платежів, розподілив їх так, щоб збільшити суму залишкової заборгованості. Така дія є прямим порушенням ст. 13 Цивільного кодексу України, яка встановлює обов`язок сторін діяти добросовісно та розумно.
Позивач не надав належного обґрунтування того, чому отримані кошти були розподілені саме в зазначений спосіб, що може свідчити про свідоме збільшення боргу.
Також Позивач стверджує, що Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» не зверталося із заявами про розподіл платежів, однак це не є підставою для повної свободи дій кредитора. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України, за відсутності такої заяви порядок розподілу має відповідати інтересам обох сторін, а не лише кредитора.
Суд першої інстанції не проаналізував, чи відповідає розподіл платежів кредитором принципам добросовісності та справедливості, що порушує вимоги ст. 3 ГПК України.
Суд визнав розрахунок заборгованості позивача правильним, хоча цей розрахунок ґрунтується виключно на внутрішніх даних позивача, без врахування фактичних оплат, здійснених відповідачем.
Звертаємо увагу суду, що Відповідач надав детальний аналіз власних платежів, який свідчить про те, що загальна сума зобов`язань становила 254950,96 грн (з урахуванням нарахованих процентів), з яких він сплатив 204745,52 грн, тобто залишок заборгованості не міг перевищувати = 50205,44 грн, а не заявлені 84443,40 грн. Наголошуємо, що залишок заборгованості Відповідача за зазначеним кредитним договором становить 50205,44 грн.
Однак, суд проігнорував ці дані, що є істотним порушеннямпроцесуального законодавства. Суд, визнаючи розрахунки Позивача неспростованими, порушив ч. 3 ст. 86 ГПК України, оскільки не оцінив всі обставини справи, які могли вплинути на висновки.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, офіційні документи, видані органами державної влади, підприємствами, установами та організаціями, мають вищу доказову силу порівняно з іншими видами доказів, зокрема розрахунками, складеними в односторонньому порядку.
Односторонній розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не був підтверджений жодними додатковими доказами, такими як акти звірки, договори чи документи, підписані обома сторонами. Це суперечить вимогам статті 74 ЦПК України, яка зобов`язує кожну сторону довести обставини, на які вона посилається.
Порушення статті 89 ЦПК України: Суд першої інстанції не виконав свого обов`язку належним чином оцінити докази з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Наданий до суду односторонній розрахунок позивача, не був підкріплений жодними первинними документами щодо сплати зобов`язання.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону....
... Судом першої інстанції не було проаналізовано, що ПрАТ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255» надало до суду першої інстанції банківські виписки, платіжні доручення та інші документи, тому надані документи є офіційними та мають вищу доказову силу, ніж розрахунок позивача, складений в односторонньому порядку....
...односторонній розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може вважатися належним доказом підтвердження заборгованості у розмірі 84443,40 грн, без підтвердження його достовірності первинними документами. Натомість банківські виписки та платіжні доручення, надані відповідачем, є належними та допустимими доказами, які підтверджують виконання зобов`язань за кредитним договором....
...Позивач надав недостовірний розрахунок заборгованості, який суд першої інстанції прийняв без перевірки.
Таким чином, рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на односторонньому розрахунку позивача без належного врахування офіційних документів, наданих відповідачем, суперечить усталеній практиці як Верховного Суду так і практики ЄСПЛ та підлягає скасуванню.
Окрім того, у тексті оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що «до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено внутрішні документи його підприємства - бухгалтерські довідки про розподіл перерахованих грошових коштів за вказаними вище платіжними документами», і не прийняв їх до уваги. Однак судом було прийнято до уваги Додаток №1 до розрахунку заборгованості, наданий Позивачем, який за своєю юридичною природою також є внутрішнім документом.
Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд зобов`язаний забезпечувати рівність усіх учасників справи перед законом і судом.
У даному випадку суд без належного мотивування прийняв до уваги внутрішні документи Позивача - Додаток №1 до розрахунку заборгованості та аналітичну відомість, але залишив поза увагою внутрішній документ Відповідача - бухгалтерські довідки (а.с. 120-185), що є порушенням принципу рівності сторін та об`єктивного розгляду доказів.
Відповідно до частини третьої статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Суд зобов`язаний у рішенні вказати мотиви, з яких він відхилив ті чи інші докази, надані сторонами.
Суд першої інстанції не надав жодного пояснення, чому бухгалтерські довідки Відповідача, які є внутрішніми документами, були відхилені, тоді як аналогічний за своєю природою документ Позивача - Додаток №1 - був прийнятий до уваги. Такий підхід є вибірковим і порушує вимоги статті 89 ЦПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді усіх обставин справи.
Практика Верховного Суду підтверджує, що всі докази, надані сторонами, мають оцінюватися судом за однаковими критеріями....
...Бухгалтерські довідки, надані Відповідачем, мають ту ж юридичну природу, що і Додаток №1 до розрахунку заборгованості Позивача. Обидва документи є внутрішніми, створеними сторонами справи. Відмова у врахуванні одного з них без обґрунтування є проявом упередженості.
Доречно також врахувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка підкреслює важливість рівного ставлення до доказів обох сторін та обґрунтованості судових рішень....
... з метою забезпечення максимальної прозорості розрахунків та дотримання прав сторін, судом першої інстанції не було запропоновано скласти акт звірки взаємних розрахунків за спірним кредитним договором, або надати до суду у табличній формі пояснення, у яких вказати, з урахуванням графіку погашення боргу за спірним кредитним договором з урахуванням внесених змін: строк погашення; суму, яка підлягає сплаті у цей строк з розбивкою на тіло кредиту та проценти; дата погашення цієї суми з посиланням на платіжний документ; залишок несплаченого боргу за кожним платежем.
Належне проведення звірки дозволило точно визначити суми, що були сплачені, враховані чи невраховані під час розрахунку боргу, а також допоможе уникнути можливої неточності або непорозумінь.
Відсутність акту звірки призвело до не встановлення фактичних обставин справи та порушення процесуального закону, яке вплинуло на об`єктивність судового рішення.
Резюмуючи вищенаведене, вважаємо, що суд першої інстанції допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, зокрема: суми фактично здійснених платежів; порядку розподілу коштів за кредитним договором; обґрунтованості розрахунку заборгованості Позивача...» як такі, що грунтуються на вибірковому цитуванні апелянтом норм процесуального права без урахування вищевстановлених колегією суддів фактичних обставин справи, є за своєю природою помилкою вибіркових доказів (приховування доказів, помилка неповних доказів), оскільки, вказуючи на окремі дані, які, як здається скаржнику, підтверджують його правову  позицію, він ігнорує значну частину фактичних обставин даної справи , які її спростовують.
При цьому колегія суддів відхиляє помилкові доводи апеляційної скарги в частині того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у справі № 904/3878/24 ухвалена місцевим господарським судом без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №161/16891/15-ц, від 06.04.2017 року у справі №905/2009/15, від  20.07.2022 року у справі №343/557/15-ц, від 20.07.2022 року у справі №343/557/15-ц та практику ЄСПЛ у справах "Желтяков проти України" (Zheltikov v. Ukraine, заява №4994/05), "Бочан проти України" (Bochan v. Ukraine), заява №7577/02,  "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine), заява №4909/04,"Кредитна і фінансова компанія проти Греції" (Credit and Financial Company v. Greece, заява №74208/01) оскільки у кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 у справі №904/3876/24 – підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства “Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255” на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4542,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 у справі №904/3876/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2024 у справі №904/3876/24 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4542,00 грн. покласти на Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255"
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін

Суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                О.В. Чус