ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 176/1085/25	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року (суддя Н.Ю. Волчек) у справі № 176/1085/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4286654 від 17.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення на позивача за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121-2 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відсутня подія адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем не враховано того, що автомобіль, яким позивач керував, згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відноситься до легкового, а відтак висновок відповідача про перевезення пасажирів на автобусному маршруті є необгрунтованими.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено:
- скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4286654 від 17.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення на позивача за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121-2 КУпАП,  із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн.;
- закрито справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 121-2 КУпАП.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати у розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. 
Судом першої інстанції зазначено, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого 
ч.3 ст.121-2 КУпАП, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відтак, суд вказав, що спірна постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Також, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді у розмірі 2 000,00 грн. та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом робіт, часу, розміру гонорару.
Таким чином, суд вважав за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року у справі № 176/1085/25 виправлено описку, допущену в резолютивної частини рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23.04.2025 року по справі № 176/1085/25, а саме викладено абзац четвертий в новій редакції:
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати у розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.».
Не погодившись з рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року у справі № 176/1085/25, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що встановивши всі обставини правопорушення, а саме порушення позивачем приписів ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт», поліцейським правомірно винесено спірну постанову згідно положень ч.3 ст.121-2 КУпАП. Зауважує, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн. є неспівмірною, а вимоги про її відшкодування є необґрунтованими.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4286654 складеної 17 березня 2025 року інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області молодшим лейтенантом Іванченко Олегом Ярославовичем, позивач керуючи транспортним засобом Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 17 березня 2025 року о 04:00 годині на 375 км автошляху М30 перевозив пасажирів по автобусному маршруту протяжністю більше як 500 км одним водієм, чим порушив вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт».
Позивач вважаючи, що спірна постанова підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно положень ч.3 ст. 121-2 КУпАП перевезення пасажирів на автобусному маршруті протяжністю понад п`ятсот кілометрів одним водієм тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. В свою чергу, належним доказом правопорушення є зокрема фото або відеофіксація вчиненого правопорушення.
Зі змісту спірної постанови серії ЕНА № 4286654 від 17 березня 2025 року вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом Volkswagen реєстраційний номер НОМЕР_1 17 березня 2025 року о 04:00 годині на 375 км автошляху М30 перевозив пасажирів по автобусному маршруту протяжністю більше як 500 км одним водієм, чим порушив вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт». Відтак, до позивача застосовано стягнення у вигляді штрафу згідно ч.3 ст. 121-2 КУпАП.
Разом з тим, дослідивши зміст матеріалів справи, колегія суддів встановила, що відповідачем не було надано до суду жодних доказів вчинення позивачем правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови серії ЕНА № 4286654 від 17 березня 2025 року.
Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника про те, що його не було повідомлено судом першої інстанції про розгляд справи, адже матеріалами справи підтверджено отримання 26.03.2025 року відповідачем у його електронний кабінет ухвалу суду першої інстанції від 25.03.2025 року про відкриття провадження у справі №176/1085/25.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивача у суді першої інстанції.
Приписами ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).
Положеннями ст.16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою підтвердження витрат на правничу допомогу подано суду першої інстанції докази, а саме договір від 20 березня 2025 року, акт № 1 до договору про надання правової допомоги № 223/25 від 20 березня 2025 року, квитанцію №0312910030 про сплату коштів за договором від 20 березня 2025 року.
Так, витрати позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції складають 2000,00 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції дослідив зміст наданих позивачем документів, які зокрема містять перелік наданих послуг адвокатом, розмір витрат позивача.
В свою чергу, оцінивши складність справи, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на подані документи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи критерії розумності та співмірності до заявленої суми понесених витрат, значенням справи для сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 2000,00 грн., адже такий розмір відповідає принципам співмірності та розумності.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року у справі №176/1085/25 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.    

        Повний текст постанови складено 26.08.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров