ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/50293/24                                             Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Войтович І.І.,                                                                                   
                                                                                                                                 Суддя-доповідач Кобаль М.І.   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                    Кобаля М.І.,
суддів                                             Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,
при секретарі                                    Литвин С.В.
за участю: 
позивача:                                        ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність суб`єктів владних повноважень Державної казначейської служби України і Пенсійного фонду України протиправною та зобов`язати керівника Державної казначейської служби України і керівника Пенсійного фонду України виконати рішення суду і вжити заходи щодо виконання виконавчих листів, виданих на підставі судового рішення у справі № 160/301/20 і судового рішення у справі № 160/11913/20, а також зобов`язати керівника Державної казначейської служби України і керівника Пенсійного фонду України виконати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №640/21712/22.
Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судових рішень в інших справах, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, виходячи з наступного.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, ш;о передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина статті 2 КАС України).
Нормами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
У даному випадку, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України в якому просив визнати протиправною бездіяльності відповідачів щодо невиконання виконавчих лисів, виданих на підставі судового рішення у справі № 160/301/20 та № 160/11913/20, та зобов`язати керівника Державної казначейської служби України і керівника Пенсійного фонду України виконати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №640/21712/22.
При цьому, обґрунтовуючи відповідні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/301/20 набрало законної сили 14.05.2020, також за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/11913/20 набрало законної сили 07.12.2020, рішення Дружківського міського суду Донецької області у справі № 229/688/21 набрало законної сили 05.01.2021, ухвала Київського окружного адміністративного суду у справі № 640/21712/22 набрала законної сили 12.03.2024.
Відтак, позивач вказує, що вказані рішення, які набрали законної сили підлягають виконанню.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у даному спорі, позивачем  були заявлені позовні вимоги до керівника Державної казначейської служби України щодо зобов`язання виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №640/21712/22, які були заявлені вперше і не були предметом розгляду в інших спорах ініційованих ОСОБА_1 .
Таким чином, із наведених вище обставин слідує, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини фактично виникли, у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням рішень судів у справах № 160/301/20, № 160/11913/20, № 640/21712/22,  які набрали законної сили.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Подібна правова позиція викладена в частини 1 статті 370 КАС України, яка передбачає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.
Отже, в даному випадку існує новий спір, зокрема в частині позовних вимог про зобов`язання керівника Державної казначейської служби України і керівника Пенсійного фонду України виконати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №640/21712/22, який підлягає розгляду судом першої інстанції в порядку адміністративного судочинства.
Статтею 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до відповідного суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
У зв`язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.      
Керуючись ст.ст. 170, 242, 308, 310, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд, -      

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 р. про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 12.06.2025 року