Справа № 127/12790/25
Провадження № 22-ц/801/1503/2025
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року	Справа № 127/12790/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,
за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А. І., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 127/12790/25 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2025, постановлену у складі судді Романюк Л. Ф. в приміщенні суду в м. Вінниця, - 
в с т а н о в и в :

24.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (вх № 36667) до Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Сьомого апеляційного адміністративного суду 1000000 грн завданих внаслідок отриманої болі та моральної шкоди ОСОБА_1 .. Позов мотивовано тим, що йому було заподіяна моральна шкода відповідачем внаслідок того, що при супроводі його працівники Сьомого апеляційного адміністративного суду не попередили про наявність прихованої сходини внаслідок чого він упав та травмувався, отримав больовий синдром, що є проявом моральної шкоди.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх 6095 від 28.05.2025), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду. Основними доводами апеляційної скарги є те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням процесуального законодавства та перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя. 
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, зазначили, що оскаржувана ухвала обмежує право позивача на доступ до правосуддя. 
Представник Сьомого апеляційного адміністративного суду у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 9.06.2025 /а. с. 60 зв. с/.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представник Матюхи В. В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не вимогам статті 263 ЦПК України.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі на підставі статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом частини одинадцятої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції помилковим, зробленим з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц звертає увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15.12.2017), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду; пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15.12.2017), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017), «справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 157 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду), «справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 238 КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства відповідно, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 66 постанови від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц і в пункті 59 постанови від 13.06.2018 у справі № 454/143/17-ц).
У постанові ВС від 25.09.2023 по справі № 454/423/15 зазначено, що суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі, за винятком випадків, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа).
Позивач звертаючись до суду з позовом до Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди фактичною підставою позовних вимог зазначив те, що йому було заподіяна моральна шкода відповідачем внаслідок того, що при його супроводі у приміщенні працівники Сьомого апеляційного адміністративного суду не попередили про наявність прихованої сходини внаслідок чого він упав та травмувався, отримав больовий синдром, що є проявом моральної шкоди. Правовою підставою позовних вимог позивачем зазначено положення статей 15, 16, 23, 1167 ЦК України.
Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі статті 186 ЦПК України не звернув увагу на те, що у даній справі позивач заявив позовну вимогу до Сьомого апеляційного адміністративного суду не як до суду, що здійснює правосуддя, а про відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, передбачених статтями 15, 16, 23, 1167 ЦК України не пов`язану із здійсненням правосуддя. 
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункт 4 частини першої статті 379 ЦПК України).
Ураховуючи вищезазначене, оскільки суд першої інстанції постановляючи ухвалу допустив порушення норм процесуального права, що свідчить про її помилковість, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо розподілу судових витрат.
З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, відповідно до яких, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2025 у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук 

В. В. Оніщук

       
       Повний текст постанови складено 25.06.2025.