ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року		Справа № 300/3001/25 пров. № А/857/24582/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б., 
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до  Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 червня 2025 року (суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУПФ) звернулось до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Управління), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , в якому просило визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління щодо винесення постанови від 22.04.2025 ВП № 77512028 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн (далі Постанова) та скасувати таку Постанову.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги вказує, що ГУПФ виконує рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №300/7851/24 (далі Рішення суду) відповідно до покладених судом зобов`язань. Зокрема, проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в лютому 2025 року. Розмір пенсійної виплати обчислено з врахуванням обмежувальних коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі Закон №4059-IX) та постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану» (далі Постанова №1), внаслідок чого розмір пенсії з 01.03.2025 склав 28 424,57 грн. 
Доплату за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 в сумі 1876,84 грн  включено в реєстр, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з Державного бюджету, так як відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII) виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не подав.
Третя особа у відзиві заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частини третьої статі 268 КАС, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійним органом без поважних на те причин не здійснено нарахування пенсії третій особі без обмеження максимальним розміром на виконання Рішення суду, що є підставою для накладення на боржника штрафу.
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням установленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що Рішенням суду, серед іншого, зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.03.2024 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації пенсії, передбаченої постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсій та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі Постанова №№ 118, 168, 185 відповідно), (з урахуванням надбавок, підвищень та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), з урахуванням проведених платежів. 
03.03.2025 на виконання вказаного Рішення суду видано виконавчий лист №300/7851/24 (далі Виконавчий лист).
14.03.2025 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77512028 з примусового виконання даного Виконавчого листа.
ГУПФ направило відповідачу повідомлення про добровільне виконання Рішення суду від   24.03.2025 № 0900-0804-5/16020, відповідно до якого, зазначено, що на виконання Рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в лютому 2025 року. Розмір пенсійної виплати обчислено з врахуванням обмежувальних коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону №4059-IX та Постановою №1, внаслідок чого розмір пенсії з 01.03.2025 склав 28 424,57 грн. Доплату за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 в сумі 1 876,84 грн   включено в реєстр, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з Державного бюджету, так як відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (адлі Закон № 2262-XII) виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
22.04.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління  прийнято оскаржувану Постанову, якою накладеноя на ГУПФ штраф в розмірі 5100 грн за невиконання у повному обсязі Рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України cудове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частин другої-третьої статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі  статтею 3 Закону №1404-VIII  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною першою  статті 5 Закону №1404-VIII  передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої  статті 13 Закону №1404-VIII  під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої  статті 26 Закону №1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою  статті 26 Закону №1404-VIII  визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII  за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону №1404-VIII  встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання судового рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2020 року у справі №812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Як встановлено вище, боржник згідно з виданим Виконавчим листом був зобов`язаний  здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.03.2024 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації пенсії, передбаченої Постановами №118, №168, № 185, (з урахуванням надбавок, підвищень та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), з урахуванням проведених платежів.
Як слідує з матеріалів справи, що ГУПФ провів перерахунок пенсії позивача в лютому 2025 року. Розмір пенсійної виплати обчислено з врахуванням обмежувальних коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону №4059-IX та Постановою №1, внаслідок чого розмір пенсії з 01.03.2025 склав 28424,57 грн.
Тобто, відповідачем в межах обумовленого в цій справі спірного періоду проведено перерахунок пенсії позивачу згідно з Рішенням суду.
Досліджуючи підстави такого обмеження, суд першої інстанції установив, що воно відбулось у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №1. 
Так, відповідно до статті 46 Закону №4059-IX 03.01.2025 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №1, якою установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. №379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Постанова набрала чинності з дня опублікування та застосовується з 01.01.2025.
На виконання вказаної Постанови №1 відповідачем з 01.03.2025 проведено позивачу відповідний перерахунок пенсії та застосовано передбачені нею коефіцієнти пониження.
Слід зауважити, що вказаний перерахунок має окремі правові та фактичні підстави, які не були предметом розгляду у справі №300/7851/24. Правомірність обмеження пенсії позивача максимальним розміром на підставі Постанови №1 не була предметом дослідження у вказаній справі, оскільки така була прийнята вже після ухвалення судового рішення.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ГУПФ проведено відповідний перерахунок пенсії на виконання Рішення суду, про що листом від 24.03.2025 повідомлено Управління. Разом з тим, подальша зміна правового регулювання щодо виплати пенсій, розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, у зв`язку із набранням чинності Постанови №1, не може свідчити про невиконання після 01.01.2025 боржником Рішення суду.
Оцінюючи доводи сторін в частині доплати за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 в сумі 1876,84 грн, яка включена в реєстр, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з Державного бюджету, слід зазначити наступне.
Згідно з частинами першою-другою статті 23 Бюджетного кодексу України (далі БК) будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 20, 23 статті 116 БК порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, здійснення платежів за рахунок бюджетних коштів без реєстрації бюджетних зобов`язань, за відсутності підтвердних документів чи при включенні до платіжних документів недостовірної інформації, а також безпідставна відмова у проведенні платежу органами Казначейства України.
Підпунктом 4 пункту 4 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 (далі Положення) передбачено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат і соціальних послуг, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.
За змістом підпункту 4 пункту 4 Положення, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України  Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування  та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат.
Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що пенсійні виплати здійснюються Головними управліннями Пенсійного фонду України, в тому числі і позивачем, виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат територіальними органами Пенсійного фонду України не має. Фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення територіальним органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Матеріалами справи стверджується, що пенсійним органом повідомлено державного виконавця про добровільне виконання Рішення суду та надано відповідь листом від 24.03.2025, з якої вбачається, що видатки на виплату заборгованості з пенсійних виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, за рішеннями суду, щорічно визначаються Кабінетом Міністрів України при затвердженні бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік. 
Втім, як зазначалось скаржником в апеляційній скарзі, бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік не затверджено. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України 2025 рік після його затвердження.
Зважаючи на наведене, виділення коштів із державного бюджету на фінансування бюджетної програми на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України, тому у діях ГУПФ відсутні ознаки вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі Рішення суду, як умови притягнення особи до відповідальності та накладення, у цьому випадку, штрафу.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що інформація про Рішення суду в справі №300/7851/24 включена пенсійним органом до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, що свідчить про те, що позивач в межах своєї компетенції вчинив дії для забезпечення нарахування та виплати ОСОБА_1 на виконання Рішення суду відповідної суми заборгованості, проте її невиплата зумовлена виключно відсутністю необхідних бюджетних асигнувань, які мали б бути виділені з державного бюджету на цю мету.
При цьому, невиконання судового рішення ГУПФ в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у розглядуваному випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Судом першої інстанції не надано оцінки наявності поважних причин непроведення позивачем виплати заборгованості ОСОБА_1 та вжиття пенсійним органом заходів щодо виділення бюджетних коштів для здійснення відповідної виплати, не встановлено вини та умислу щодо невиконання Виконавчого листа  повному обсязі.
Аналізуючи наведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що ГУПФ виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання Рішення суду, однак не змогло здійснити виплату нарахованої доплати у розмірі 1876,84 грн у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування, що свідчить про відсутність підстав для накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.
За наведених обставин, суду апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що винесена державним виконавцем Постанова, якою накладено штраф на ГУПФ у розмірі 5100 грн є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Разом з тим, визнання протиправними дій Відділу щодо винесення оскаржуваної Постанови не є належним способом захисту та охоплюється позовною вимогою про скасування Постанови. Належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є саме скасування цієї Постанови.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), та, як наслідок, до безпідставної відмови у задоволенні позову, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.
Керуючись статтями 268, 287, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 червня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення постанови від 22.04.2025 ВП №77512028 про накладення штрафу.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Повне судове рішення складено 21.08.2025.