УХВАЛА
 
25 липня 2025 року
м. Київ
справа № 171/1167/22
провадження № 61-8541 ск25 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня         2025 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа - первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька тепло електрична станція акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказів про виведення у простій та стягнення недоотриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного виведення в простій,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила скасувати накази від 24 грудня 2019 року №№ 87, 1593, від 27 березня 2020 року №№ 29, 257 в частині оголошення простою, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного виведення в простій за період з січня по грудень 2020 року у сумі 35 891,60 грн.
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області                від 04 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня2025 року, у задоволенні позову                      ОСОБА_1 відмовлено. 
06 липня 2025 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Положеннями частини першої статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Оскільки предметом спору у цій справі є вимоги про скасування наказів в частині оголошення простою, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 35 891,60 грн, відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа відповідно дочастини шостої статті 19 ЦПК України є незначної складності. 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи та її розгляд судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про незначну складність справи.
У касаційній скарзі заявник посилається на випадки, передбачені підпунктами «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у таких справах підлягають касаційному оскарженню.
Фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики вбачається у тому, що з поширенням кризових тенденцій в сфері економіки правова визначеність і передбачуваність у питанні захисту законного інтересу працівника при оголошенні простою набуває особливої цінності. Наразі суди неоднаково підходять до визначення невідворотної сили та обставин, які зумовлюють зупинення роботи. Суспільний інтерес цієї справи полягає у тому, що позивач намагається оскаржити протизаконні дії роботодавця по відношенню до робітників підприємства виданням незаконних наказів, який виводив їх протягом року у довгостроковий простій, з метою позбавлення робітників можливості працювати та отримувати належну заробітну плату. Справа має виняткове значення для позивача, оскільки унеможливлення працювати внаслідок довготривалих простоїв впливає на соціальне та економічне становище позивача, а також стосується неповнолітніх дітей, яких позивач має матеріально утримувати.
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довела факт існування суперечності висновків судів попередніх інстанцій відносно судової практики Верховного Суду у справах з ідентичними фактичними обставинами. Доводи заявника полягають у її незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань. 
Разом з тим, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. 
Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо. Проте, заявником не наведено належних обґрунтувань про значний суспільний інтерес відповідно до зазначених критеріїв.
Як свідчить касаційна скарга та зміст оскаржуваних судових рішень, ця справа стосується трудових прав саме  ОСОБА_1 , тому доводи про те, що оскаржувані позивачем накази стосуються 1200 працівників підприємства і впливає на соціальне та економічне становище громади колегія суддів оцінює критично. Водночас, Єдиний державний реєстр судових рішень не містить даних про масовий характер таких судових справ.
Зазначені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями про відмову у задоволенні позову та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції. Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для неї виняткове значення.
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Правом на апеляційне оскарження ОСОБА_1 скористалася.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом  (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа - первинна профспілкова організація «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька тепло електрична станція акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказів про виведення у простій та стягнення недоотриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного виведення в простій.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                     О. В. Білоконь
                                                                                             О. М. Осіян
                                                                                              Н. Ю. Сакара