ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46184/24                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Войтович  І. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 серпня 2025 року                                                                                    м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                                         Ольшевської Ж.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 28.03.2025) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Апарат Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування наказу,-
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправним та скасувати розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 05.02.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста»;
-          поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та господарських операцій відділу бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування Управління справами Апарату Верховної Ради України з 05.02.2024;
-          допустити рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання;
-          стягнути з Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня, наступного за днем звільнення, по день ухвалення судом рішення включно;
-          допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 41610,14 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядження №225-К від 05 лютого 2024 року, є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із грубим порушенням антикорупційного та трудового законодавства України, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Позивач вказує на те, що у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача із займаної посади, з огляду на те, що 26.01.2024 позивачем подано декларацію кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, при цьому, 02.02.2024 подано виправлену декларацію кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Зокрема, щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік було подано позивачем 02.02.2024. При цьому, позивач вказує, що вона з дотриманням встановлених строків подала декларацію кандидата на посаду, яка за своїм змістом є ідентичною із щорічною декларацією.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволенні позову відмовити, зазначено, що відповідачем надано докази, які дають підстави стверджувати, що відповідач у відповідності до положень Закону України «Про державну службу», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України « Про запобігання корупції» та Порядку № 539/21 дотримався процедури встановлення факту неподання декларації державними службовцями, та був наділений законними підставами для прийняття Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 05.02.2022 № 225-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста». Також, щодо твердження позивача про те, що її було звільнено із займаної посади в період перебування у щорічній відпустці, представник Апарату Верховної Ради України зазначив, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» був прийнятий 15 березня 2022 року та передбачає врегулювання загального спектру трудових відносин з врахуванням обставини воєнного стану. При цьому Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» від 20 вересня 2023 року, був прийнятий парламентом раніше до попереднього та предметом якого є врегулювання спеціально-правових відносин з обмеженим суб`єктним складом щодо виключних обставин відновлення декларування.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт зазначає, що звільнення позивача з роботи є втручанням в приватне життя у розумінні статті 8 Конвенції; не переслідувало законної мети та не є необхідним у демократичному суспільстві у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції; відбулось за відсутності законодавчої можливості індивідуалізації покарання за допущену нею помилку та є вочевидь непропорційним. При цьому, суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на норми абзацу третього підпункту 3 пункту 1 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за №1965/41021, згідно з яким якщо особа подала щорічну декларацію за минулий рік, декларація кандидата на посаду за цей період не подається.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Апарату Верховної Ради України від 20 січня 2023 року № 125-к відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 33, 34, 35 Закону України «Про державну службу», пункту 2 статті 23 Кодексу законів про працю України призначено ОСОБА_1 з 23 січня 2023 року на посаду головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та господарських операцій відділу бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування Управління Апарату Верховної Ради України до дня визначення переможця конкурсу на цю посаду відповідно до законодавства, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану із встановленням випробування строком шість місяців.
01 лютого 2024 року Відділом з питань запобігання корупції Апарату Верховної Ради України здійснено перевірку та встановлено факт неподання щорічних декларацій за 2022 рік суб`єктами декларування, які призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (без проведення конкурсного відбору), та повідомлено керівника Апарату Верховної Ради України про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, а саме: неподання декларації, передбаченої статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції».
На ім`я керівника Апарату Верховної Ради України складено відповідну записку щодо неподання працівниками Апарату Верховної Ради України декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, зокрема, стосовно ОСОБА_1 .
Розпорядженням Апарату Верховної Ради України від 05 лютого 2024 року № 225-К звільнено ОСОБА_1 головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та господарських операцій відділу бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування Управління Апарату Верховної Ради України, з посади 05 лютого 2024 року згідно з частиною дев`ятою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Вважаючи розпорядження Апарату Верховної Ради України № 225-К від 05 лютого 2024 року незаконним та необґрунтованим, таким що прийнятим із грубим порушенням антикорупційного та трудового законодавства України, позивач звернулась до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт декларування має передбачити необхідність виконання цього обов`язку та, за потреби, подати декларацію завчасно, а перебування у щорічній основній відпустці не може продовжувати чи змінювати строк на подання декларації, як і не може вважатися обґрунтованою причиною для невиконання законодавчих вимог, а отже, не звільняє особу від відповідальності за несвоєчасне подання декларації.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Преамбулою Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (стаття 1 Закону України «Про державну службу»).
Згідно статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Окрім цього, на державних службовців поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та відповідно до статті 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.
Так, відповідно до пункту «в» частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.
Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством (стаття 45 Закону України «Про запобігання корупції»).
Стаття 51-1 передбачає, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.
Встановлення своєчасності подання декларацій закріплено стаття 51-2, згідно з якою державні органи зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.
Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.
З метою встановлення механізму реалізації положень закону, був прийнятий Порядок перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого Національним агентством з питань запобігання корупції 20 серпня 2021 року № 539/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2021 року № 1303/36925 (далі - Порядок).
Перевірка факту подання декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання декларацій покладаються на уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання та виявлення корупції відповідного органу, а у разі, якщо Законом не передбачено утворення (визначення) такого підрозділу (особи) - інший структурний підрозділ відповідного органу, визначений керівником (далі - відповідальний підрозділ (особа)).
Відповідальний підрозділ (особа) відповідного органу перевіряє факт подання декларацій суб`єктами декларування у такі строки:
1)          щорічні декларації - декларації, які подаються відповідно до частини першої та абзацу другого частини другої статті 45 Закону (щороку та після припинення діяльності (після звільнення) відповідно),- протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій;
2)          декларації при звільненні - декларації, які подаються відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону,- протягом 10 робочих днів після спливу строку у ЗО календарних днів з дня припинення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
3)          декларації, які подають особи, зазначені у підпункті «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, у разі входження (включення, залучення, обрання, призначення) до складу конкурсної комісії, утвореної відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», Закону та інших законів України, Громадської ради доброчесності, утвореної згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів»,- протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій, визначеної в абзаці другому частини третьої статті 45 Закону.
Відповідальний підрозділ (особа) відповідного органу перевіряє факт подання декларацій шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.
У випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування згідно з вимогами Закону відповідальний підрозділ (особа) відповідного органу повідомляє про це Національне агентство упродовж 3 робочих днів з дня виявлення такого факту.
У разі повідомлення Національного агентства про неподання чи несвоєчасне подання суб`єктом декларування декларації, подання якої передбачено частиною другою статті 45 Закону, у відповідному повідомленні вказується дата припинення зазначеним суб`єктом діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
Суд першої інстанції вірно вказав, що вказаний вище механізм контролю за особами, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, на який посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, був закріплений до введення воєнного стану в Україні, та передбачав:
-          згідно статті 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснювався шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом;
-          згідно частини третьої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка претендує на зайняття посади державної служби, до призначення або обрання на відповідну посаду подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Водночас, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 було запроваджено воєнний стан в Україні.
Відповідно до пункту 3 вказаного Указу Президента України: «у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно пункту 3 частини першої статті 85 Конституції України Верховна Рада України, як єдиний орган законодавчої влади наділена повноваженнями приймати закони України. Так, парламент в межах реалізації статті 85 Конституції України прийняв Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» від 20 вересня 2023 року № 3384-ІХ.
Так, Верховна Рада України внесла зміни у розділ XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до яких, пункт 2-7 викладений у такій редакції: «Установити, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.
Особи, призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (без конкурсного відбору), підлягають звільненню із займаної посади протягом трьох робочих днів з дня виникнення будь-якої з таких обставин, зокрема: неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції», тобто не пізніше 31 січня 2024 року (якщо таку декларацію не подано раніше).
Тобто, законодавцем встановлено граничний строк подачі декларації та правові наслідки, у разі неподання її у визначений строк або подання декларації після його завершення, для осіб які призначались на посади державної служби без конкурсу, які не подавали декларації перед вступом на посаду та не проходили відповідних перевірок.
Аналіз нормативно-правової регламентації порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування надає можливість підтвердити законність дотримання процедури звільнення на підставі наступних фактів та засвідчених матеріалів з особової справи.
Слід зазначити, що Апарат Верховної Ради діє на основі Положення про Апарат Верховної Ради, Положення про Апарат Верховної Ради та Положення про структурний підрозділ Апарату Верховної Ради затверджуються Головою Верховної Ради України.
Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769, в редакції розпорядження Голови Верховної Ради України № 734 від 20 листопада 2014 року, затверджено Положення про Апарат Верховної Ради України.
Структура Апарату відповідно до пункту 35 частини першої статті 85 Конституції України, а також його гранична чисельність затверджуються Верховною Радою України. До структури Апарату Верховної Ради України, зокрема відноситься - Відділ з питань запобігання корупції.
Відповідно до пункту 6 Положення про Відділ з питань запобігання корупції Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 03 листопада 2021 року № 1011-к (далі - Положення), Відділ з питань запобігання корупції Апарату Верховної Ради України (далі - Відділ) у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України «Про запобігання корупції», «Про державну службу», іншими законами України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, Типовим положенням про уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання корупції, затвердженим наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 27 травня 2021 року № 277/21 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 червня 2021 року № 914/36536, Положенням про Апарат Верховної Ради України.
До основних завдань Відділу відноситься:
-          перевірка факту подання суб`єктами декларування, які працюють в Апараті, декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному відповідно до Закону порядку (підпункт 5 пункту 9 Положення);
-          інформування Керівника Апарату, Національного агентства або інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції (підпункт 10 пункту 9 Положення).
Відділ відповідно до покладених на нього завдань:
-          проводить відповідно до Закону перевірку факту подання суб`єктами декларування, які працюють (працювали) в Апараті, декларацій та повідомляє Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному Законом порядку (підпункт 8 пункту 10 Положення);
-          інформує Керівника Апарату, Національне агентство або інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції про факти, що можуть свідчити про вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень та інших порушень вимог Закону працівниками Апарату (підпункт 13 пункту 10 Положення).
Згідно пункту 1 частини четвертої Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій № 539/21 Відділ перевіряє факт подання щорічної декларацій суб`єктами декларування протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій.
Тобто, Порядок встановлює максимальний строк протягом якого Відділ зобов`язаний здійснити перевірку факту подання суб`єктами декларування щорічних декларацій, а перебіг строку починається з наступного дня з граничної дати подання декларацій.
У той же час, частина шоста Порядку зобов`язує Відділ повідомити Національне агентство упродовж 3 робочих днів з дня виявлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування, що в свою чергу вказує на те, що факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування може бути виявлено Відділом починаючи з першого дня перебігу строку, встановленого Порядком.
Враховуючи, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» суб`єкти декларування були зобов`язані подати щорічні декларації за 2021 та 2022 звітні періоди не пізніше 31 січня 2024 року - гранична дата подання декларації, то відповідно Відділ проводив перевірку факту подання суб`єктами декларування, які працюють (працювали) в Апараті, декларацій з 01 лютого 2024 шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.
01 лютого 2024 року Відділом здійснено перевірку та встановлено факт неподання щорічних декларацій за 2022 рік суб`єктами декларування, які призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (без проведення конкурсного відбору), та повідомлено Керівника Апарату Верховної Ради України про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, а саме: неподання декларації, передбаченої статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до пункту 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до пункту 6 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 23 липня 2021 року № 448/21 кожному поданому документу Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування автоматично надає унікальний ідентифікатор документа.
Унікальний ідентифікатор щорічної декларації за 2022 рік Гринько Анжели Миколаївни - 9cffeacb-bec6-43aa-8fa9-909b815bdfa3.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2022 рік 02 лютого 2024 року о 12 год 14 хв, що підтверджує неподання декларації у термін визначений у пункті 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» та порушення статті 8 Закону України «Про державну службу» та статті 19 Конституції України - дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 33, 34, 35 Закону України «Про державну службу», пункту 2 статті 23 Кодексу законів про працю України, розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України № 125-к від 20 січня 2023 року ОСОБА_1 призначено з 23 січня 2023 року на посаду головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та господарських операцій відділу бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування Управління Апарату Верховної Ради України до дня визначення переможця конкурсу на цю посаду відповідно до законодавства, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану із встановленням випробування строком шість місяців.
Разом із тим, надані відповідачем матеріали особової справи позивача надають можливість дійти висновку, що ОСОБА_1 була призначена на посаду державної служби згідно абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (в редакції, чинній на момент призначення позивача), вказане передбачає, що у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.
Відповідно до пункту 10 Особової картки державного службовця, форма якої затверджена наказом Національного агентства України з питань державної служби 19 травня 2020 року №77-20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 травня 2020 року за № 461/34744, держаний службовець особистим підписом підтверджує обізнаність про вимоги й обмеженнями щодо проходження державної служби відповідно до законів України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» та зобов`язання їх дотримуватись.
Суд першої інстанції вірно встановив, що: позивач була призначена на посаду без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом; при призначені на посаду державної служби не подавала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування; знала та повинна була знати про необхідність подання декларації до 31 січня 2024 року, оскільки була призначена відповідно до частини п`ятої, сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; в порушення вимог Законів України «Про державну службу» та «Про запобігання корупції», не виконала покладений на неї обов`язок - подати декларацію до 31 січня 2024 року.
Зокрема, обов`язок подання щорічної декларації суб`єктом декларування є імперативною вимогою Закону, яка не залежить від виконання особою її функціональних обов`язків за основним місцем роботи. При цьому, перебування у щорічній основній відпустці не звільняє декларанта від виконання цього обов`язку, адже факт тимчасового невиконання службових повноважень у зв`язку з відпусткою не впливає на встановлений Законом строк подання декларації, а невиконання цього обов`язку може тягнути за собою відповідальність, передбачену Законом.
Разом із тим, суб`єкт декларування має передбачити необхідність виконання цього обов`язку та, за потреби, подати декларацію завчасно, а перебування у щорічній основній відпустці не може продовжувати чи змінювати строк на подання декларації, як і не може вважатися обґрунтованою причиною для невиконання законодавчих вимог, а отже, не звільняє особу від відповідальності за несвоєчасне подання декларації.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Апарату Верховної Ради України щодо прийняття спірного розпорядження від 05 лютого 2024 року №225-К Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста є правомірними, були єдиним легітимним варіантом поведінки та повністю відповідали приписам чинного законодавства.
Колегія суддів звертає увагу, що апелянт обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного розпорядження звільнення з посади зазначала, що її звільнення з роботи є втручання в приватне життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Разом із тим, позивач не навела будь-яких конкретних обставин, які б вказали на те, що її звільнення з посади головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування Управління справами Апарату Верховної Ради України (працювала у період з 23.01.2023 по 05.02.2024) мало серйозний вплив на її приватне життя, характер та ступінь страждань.
Щодо доводів апелянта про невідповідність ст.3 Основного Закону положень частини дев`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», то слід зазначити, що позивач виклала власне розуміння змісту, що не можна вважатися належним обґрунтуванням тверджень про невідповідність їх Конституції України.
При цьому, позивач не довела взаємозв`язку цих приписів зазначеного закону з указаними конституційними нормами, натомість обмежилася цитуванням норм Конституції України, КАС України та фактично висловлює особисту незгоду з процедурою звільнення осіб, які подали декларацію невчасно.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наявних в матеріалах справи пояснень відповідача, штатна чисельність працівників Апарату Верховної Ради України налічує понад 950 працівників (державних службовців), які подали декларацію в строк встановлений законом (не пізніше 31 січня 2024 року), водночас позивач не врахувала, що статус державної служби передбачає діяльність у порядку та у спосіб, встановлений Законами України, тому позивач не повинна була мати правомірних очікувань, що законодавчі приписи будуть мати правові виключення для ОСОБА_1 , порівняно з іншими державними службовцями, які вчасно подали декларації.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 18.08.2025.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

Судді:                                                                                                                В.О. Аліменко

                                                                                                               Н.В. Безименна