ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/4373/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (суддя Стрельнікова Н.В.) в справі № 280/4373/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 травня 2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
визнання протиправною бездіяльності стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 06 липня 2024 року по дату фактичної виплати відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
зобов`язання провести нарахування та виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум індексації грошового забезпечення за період з 06 липня 2024 року по день їх фактичної виплати 16 листопада 2024 року відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та наданий позивачу строк 10 днів з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду оформленої у відповідності до статті 167 КАС України або обґрунтувань, за яких позивач вважає, що строк звернення до суду у відповідній частині не пропущений, разом із доказами на підтвердження таких обставин.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду; позовну заяву ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.
В апеляційних скаргах позивач просить скасувати ухвалу, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Звертає увагу, що ним пропущено строк звернення до суду на 11 днів, а судом першої інстанції не враховано наведених позивачем поважним причин пропуску строку звернення до суду, а саме те, що він є учасником бойових дій, отримав поранення під час проходження військової служби, тривалий час перебував на лікуванні та реабілітації, має встановлену групу інвалідності, доглядає тяжко хвору матір, яка потребує щоденного догляду, і протягом тривалого часу перебував у зоні активних бойових дій, що супроводжувалося постійним фізичним та психоемоційним напруженням.
Судом першої інстанції не просто допущено описку у зазначенні його ім`я та батькові, адже ця обставина ставить під сумнів, що судом першої інстанції розглянута саме його заява про поновлення строку, а не допущено змішання справ або помилкове ототожнення з іншою особою.
Крім того, суд першої інстанції повністю залишив поза увагою ту обставину, що у даній справі йдеться про триваюче порушення прав позивача.
Також судом першої інстанції не враховано наявність певних перешкод у зборі та підготовці необхідних документів для звернення до суду, які перебувають у розпорядженні військової частини.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, наведені в клопотанні про поновлення такого строку, не є поважними та такими, що позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах передбаченого чинним законодавством строку звернення до суду та свідчать про наявність об`єктивних, непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача, що унеможливлювали звернення до суду з позовом вчасно.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що предметом позову, з яким позивач звернувся до суду в межах цієї справи, є право позивача на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період з 06 липня 2024 року по день їх фактичної виплати 16 листопада 2024 року. 
Отже, про порушення своїх прав та підстави для звернення до суду з цим позивача позивач дізнався 16 листопада 2024 року.
З позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію частини втрачених доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою доходу позивач звернувся 27 травня 2025 року.
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За змістом частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, для вирішення питання дотримання строку звернення до суду суд має встановити обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставини, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі – Порядок № 159).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За положеннями статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення);сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. 
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). 
За приписами статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Зміст наведених норм права дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічна права позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 520/1001/19, від 23 березня 2023 року у справі №520/2020/19, від 19 червня 2024 року в справі № 440/700/20.
Отже, у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів одночасно із виплатою такого доходу, тобто 16 листопада 2024 року, а невиплата цього доходу дає підстави позивачу вважати порушеним право на компенсацію втрат частини доходів та, відповідно, саме з цього часу здійснюється відлік шестимісячного строку звернення до суду.
З цим позовом позивач звернувся 27 травня 2025 року, пропустивши строку звернення до суду на 11 днів.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що у є особою з інвалідністю, є учасником бойових дій, отримав поранення під час проходження військової служби, тривалий час перебував на лікуванні та реабілітації, доглядає тяжко хвору матір, яка потребує щоденного догляду, і протягом тривалого часу перебував у зоні активних бойових дій, що супроводжувалося постійним фізичним та психоемоційним напруженням, не мав реальної можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом. 
Наданими позивачем медичними документами доводиться, що позивач знаходився на лікуванні з 31 січня 2025 року по 10 лютого 2025 року, з 28 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року, з 21 квітня 2025 року по 06 травня 2025 року.
Судом першої інстанції також проаналізована інформація, яка наявна в Автоматизованій інформаційній системі «Діловодство спеціалізованого суду», внаслідок чого зауважено про подання позивачем у період з 16 листопада 2024 року по 27 травня 2025 року декількох позовів в інтересах третіх осіб до Запорізького окружного адміністративного суду та декількох апеляційних скарг.
Встановлені судом першої інстанції обставини стали підставою для висновку про те, що у позивача була реальна?можливість своєчасно звернутись із позовом до суду.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі»  зазначено, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це строк, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Вжите у частині другій статті 122 КАС твердження «особа повинна була дізнатися» слід розуміти як презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.
Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Зазначені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду мотиви для його поновлення не підтверджують наявності об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному зверненню позивача до суду.
Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодних медичних документів, які б підтвердили неможливість позивача за станом здоров`я вчинити дії із підготовки та подання позовної заяви.
Суд вважає за необхідне зауважити, що факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні з урахуванням документального підтвердження подання позивачем в інтересах третіх осіб позовних заяв та апеляційних скарг засобами підсистеми «Електронний суд» свідчить про наявність у позивача можливості звернення? до суду з?позовною заявою в межах встановленого законом строку.
Також суд зауважує, що позивач мав можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку. Доводів та доказів щодо неможливості вчиняти відповідні дії (подання позовної заяви, укладення договору з адвокатом з метою уповноваження останнього вчиняти відповідні дії від імені позивача) засобами електронного або поштового зв`язку, з метою реалізації своїх прав та обов`язків у межах передбаченого КАС України строку на звернення до суду з позовом, позивачем не надано.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22, у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14919/22, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі  №140/9165/23.
Суд акцентує увагу, що позивачем не надано жодних підтверджень своїх доводів щодо наявності певних перешкод у зборі та підготовці необхідних документів для звернення до суду, які перебувають у розпорядженні військової частини.
Також судом відхиляються доводи позивача про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що у даній справі йдеться про триваюче порушення прав позивача, адже у будь-якому випадку строк звернення до суду обчислюється саме з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.
Аргумент апелянта про те, що судом першої інстанції не просто допущено описку у зазначенні його ім`я та батькові, оскільки ця обставина ставить під сумнів, що судом першої інстанції розглянута саме його заява про поновлення строку, а не допущено змішання справ або помилкове ототожнення з іншою особою, суд відхиляє з підстав необґрунтованості.
У цьому випадку, дійсно, судом першої інстанції допущена описка, при цьому зміст розглянутих судом першої інстанції мотивів, наведених позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, вказує на те, що судом першої інстанції розглянута заява, подана саме ОСОБА_1 , а не іншою особою.
Отже, суд не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та доходить до висновку про правильність вирішення судом першої інстанції питання в частині відмови у поновленні строку звернення до суду.
Оскільки ОСОБА_1 пропустив установлений законом строк звернення до суду з цим позовом, поважних причин пропуску цього строку не навів, суд погоджує висновок суду першої інстанції про повернення судом першої інстанції позовної заяви.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в справі № 280/4373/25 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в справі № 280/4373/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 19 серпня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко