ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України

11 червня 2025 року
м. Харків

справа № 642/4695/24
провадження № 22-ц/818/2947/25

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
за участю секретаря – Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна та виключення запису про обтяження з реєстру, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року, постановлену суддею Рубіжним С.О., -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із позовом до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна та виключення запису про обтяження з реєстру.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року справу передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою цього ж суду від 16 грудня 2024 року провадження у справі закрито з підстав п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України – справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не має можливості звернутися до суду в порядку передбаченому розділом VІІ ЦПК України, оскільки атовматизована система виконавчого провадження не містить даних про внесення в межах виконавчого провадження №29899696 постанови про арешт майна боржника, так само як і відсутня постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №405/3 від 19 жовтня 2010 року Ленінського ВДВС Харківського МУЮ, оскільки всі матеріали на цей час знищені. Наразі в нього відсутня можливість дізнатися про те, якою особою була винесена вказана постанова, а Ленінського ВДВС на цей час не існує.
Звертає увагу на те, що на даний час він не є боржником у виконавчому провадженні, оскільки це провадження закрито та знищене, в зв?язку із чим він звертається до суду з цим позовом як власник майна, а не як сторона виконавчого провадження.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що арешт накладено на майно позивача, як боржника у виконавчому провадженні, таким чином останній має право звернутися до суду зі скаргою в порядку передбаченому розділом VІІ ЦПК України або з позовом в порядку адміністративного судочинства, залежно від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

На спірні правовідносини поширюється саме Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
судові накази;
ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
виконавчих написів нотаріусів;
спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот, що генерується за допомогою програмно-технічних засобів Реєстру аграрних нот виключно для звернення стягнення за аграрною нотою;
посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбаченихЗаконом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;
рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;
рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання, змісту рішень виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Звертаючи до суду із даним позовом  ОСОБА_1 просив суд:
зняти арешт накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №405/3 від 19 жовтня 2010 року (реєстраційний номер обтяження 10382190) з квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності;
виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження, а саме: реєстраційний номер обтяження 10382190; зареєстрований 19 жовтня 2010 року 17:03:21; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 405/3, 19 жовтня 2010 року, Ленінським ВДВС ХМУЮ, ДВ-3, заявник: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; обтяжувач: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; тип обтяження: арешт нерухомого майна; власник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 .

В обгрунтування позову зазначає, що у липні 2024 року він дізнався, що на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить накладено арешт на підставі постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №405/3 від 19 жовтня 2010 року (реєстраційний номер обтяження 10382190).

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 29 жовтня 2009 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 05 серпня 2024 року №389666432.

Як вбачається із вказаного витягу на вказане нерухоме майно зареєстровано обтяження у вигляді арешту (реєстраційний номер обтяження 10382190), на підставі постанови Ленінського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 жовтня 2010 року №405/3.

Однак в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05 серпня 2024 року №389668264 відомості про заборону відчуження вказаного нерухомого майна відсутні.

15 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до КП «ХМБТІ» з запитом про надання копії постанови про арешт майна боржника №405/3 від 19 жовтня 2010 року, виданої Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 10382190).

Згідно відповіді КП «ХМБТІ» в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_3 , відсутня постанова про арешт майна боржника № 405/3 від 19 жовтня 2010 року, що була видана Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, тому надати копію такої постанови не має фактичної можливості.

26 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з майна.

Згідно відповіді Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.07.2024 № 83081 зазначено, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що в період з 11 листопада 2011 року по 14 грудня 2011 року в провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №29899696 з примусового виконання постанови №025633, виданої 30.10.2009 відділом Державної автомобільної інспекції у Ленінському районі про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в розмірі 510,00 грн. 

За результатами розгляду зазначеної заяви було встановлено, що Автоматизована система виконавчого провадження не містить даних про внесення в межах виконавчого провадження № 29899696 постанови про арешт майна боржника.
Відповідно до інформаційної довідки № 388492853 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, містяться дані про постанову про арешт нерухомого майна, а саме: підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 405/3, 19.10.2010, Ленінський ВДВС Харківського МУЮ. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 . 

Вищезазначені дані унеможливлюють ідентифікацію за яким виконавчим документом винесена постанова про арешт майна боржника, отже Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті з Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позбавлений можливості зняти арешт з майна.
Крім того, зазначено, що матеріали виконавчого провадження не містяться в архіві відділу через їх знищення і для вирішення питання щодо зняття арешту запропоновано звернутися до суду для отримання відповідного рішення.

Отже, з викладеного вбачається, що у період з 11 листопада 2011 року по 14 грудня 2011 року в провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №29899696 з примусового виконання постанови №025633, виданої 30.10.2009 відділом Державної автомобільної інспекції у Ленінському районі про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в розмірі 510грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що спірний арешт був накладений саме в рамка вказаного виконавчого провадження.

Оскільки судом першої інстанції не було з?ясувано в рамках виконання якого виконавчого документу було винесено оскаржувану постанову про арешт майна боржника, стан виконавчого провадження, ухвала про закриття провадження з підстав п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України є передчасною.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що звернення позивача із позовом про зняття арешту з майна та виключення запису про обтяження з реєстру замість скарги в порядку передбаченому розділом VІІ ЦПК України не є підставою для закриття провадження з підстав п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для розгляду позову по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Головуючий –                                                                                                             Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                                                                               О.В. Маміна