УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 червня 2025 року
м. Київ
справа № 214/3059/13-к
провадження № 51-2163 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду
у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                        ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція)                                    ОСОБА_6 ,
засудженого (відеоконференція)                               ОСОБА_7 , 
представника цивільного позивача
ЦМ ДПІ у м. Кривому Розі (відеоконференція)       ОСОБА_8 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року щодо
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Кам`янка-Бузького району Львівської області, громадянина України, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3                    ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вироком від 12 квітня 2021 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів та призначив йому покарання за ч. 3 ст. 212 КК України (в редакції від 15 листопада 2011 року) у виді штрафу в розмірі 20 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 000 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки.
На підставі положень ст. 49 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від покарання за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи директором ПП «Тех-Вайтер», будучи службовою особою підприємства, в обов`язки якої входять своєчасне і правильне складання бухгалтерських облікових документів, податкової звітності, надання її в органи державної податкової служби, правильне нарахування і своєчасна сплата податкових платежів до бюджету, у період із січня 2006 року по квітень 2008 року шляхом незаконного формування валових витрат і податкового кредиту із податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету, умисно ухилився від сплати до бюджету податку на прибуток у сумі 798 126 гривень і податку на додану вартість в сумі 638 501 гривня на загальну суму 1 436 627 гривень, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.
Зокрема ОСОБА_7 у звітні періоди із січня 2006 року по лютий 2007 року та з червня 2007 року по березень 2008 року, використовуючи підроблені документи, умисно незаконно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціях із придбання ПП «Тех-Вайтер» дискових секторів вакуум-фільтрів у ТОВ «СКС-Трейд» і ТОВ «Оникс ЛТД» в м. Кривому Розі, які фактично не здійснювали фінансово-господарської діяльності, і підприємства ТОВ «Мегабелтсервіс С» у                                              м. Дніпропетровську, яке не здійснювало постачання продукції на адресу ПП «Тех-Вайтер», тобто по операціях із придбання, що не мали реального товарного характеру, достовірно знаючи про відсутність таких фінансово-господарських операцій, чим умисно сформував суми податкового кредиту по ПДВ у сторону його необґрунтованого завищення, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету податку на додану вартість у загальній сумі 638 501 гривня.
Також ОСОБА_7 у період із січня 2006 року по квітень 2008 року, реалізуючи свій намір, направлений на ухилення від сплати до бюджету податку на прибуток за звітні періоди із першого кварталу 2006 року по перший квартал 2008 року, використовуючи підроблені документи по операціях із придбання ПП «Тех-Вайтер» дискових секторів вакуум-фільтрів у ТОВ «СКС-Трейд» і ТОВ «Оникс ЛТД», які фактично не здійснювали фінансово-господарської діяльності, і підприємства ТОВ «Мегабелтсервіс С», яке не здійснювало на адресу ПП «Тех-Вайтер» постачань продукції, тобто по операціях із придбання, що мали нереальний товарний характер, достовірно знаючи про відсутність таких фінансово-господарських операцій, у деклараціях по податку на прибуток ПП «Тех-Вайтер» умисно задекларував валові витрати ПП «Тех-Вайтер» у розмірі 5 567 899 гривень, замість фактично належних до декларування валових витрат у розмірі 2 375 397 гривень, тобто навмисно завищив валові витрати ПП «Тех-Вайтер» на суму 3 192 502 гривень, в результаті чого умисно занизив, не обчислив і не сплатив до бюджету податок на прибуток на суму 798 126 гривень, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів у вигляді податку на прибуток за період із першого кварталу 2006 року по перший квартал 2008 року в сумі 798 126 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 , будучи директором ПП «Тех-Вайтер», будучи службовою особою підприємства, в обов`язки якої входять своєчасне і правильне складання бухгалтерських облікових документів, податкової звітності, надання її в органи державної податкової служби, правильне нарахування і своєчасна сплата податкових платежів до бюджету, у період з лютого 2006 року по квітень 2008 року з метою ухилення від сплати податків умисно вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, якими є декларації по податку на додану вартість ПП «Тех-Вайтер» за звітні періоди із січня 2006 року по лютий 2007 року та з червня 2007 року по березень 2008 року, а також декларації по прибутку підприємства ПП «Тех-Вайтер» за період із першого кварталу 2006 року по перший квартал 2008 року включно, вказавши в них занижені суми податку на додану вартість і податку на прибуток, що підлягають сплаті до бюджету.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 26 листопада 2024 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишив без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 , а кримінальну справу закрити за відсутністю події інкримінованих злочинів.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що підставою для пред`явлення ОСОБА_7 обвинувачення стали результати податкової перевірки, які викладені в акті позапланової виїзної перевірки ПП «Тех-Вайтер» з питань дотримання податкового законодавства України за період з 01.01.2006 до 31.12.2008 № 746/230/30499109 від 27.03.2009, а також податкові повідомлення-рішення від 15.07.2009 № 0000942301/2 та № 0000932301/2.
Однак захисник вважає, що зазначені докази є неприйнятними, оскільки постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2010 року скасовані податкові повідомлення-рішення від 15 липня 2009 року № 0000932301/2 та № 0000942301/2 про нарахування ПП «Тех-Вайтер» на підставі акту перевірки № 746/230/30499109 від 27 березня 2009 року. 
Зазначене рішення залишене без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 05 червня 2014 року.
Інших актів перевірок податкових органів, якими б фіксувались факти порушення податкового законодавства ПП «Тех-Вайтер» у правовідносинах із ТОВ «Оникс ЛТД», ТОВ «СКС-Трейд», ТОВ «Мегабелтсервіс С», немає, а сторона захисту вважає, що виключно податкові органи є контролюючим органом стосовно податків і зборів, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.
Крім того, вважає, що відсутність податкового зобов`язання у ПП «Тех-Вайтер» перед бюджетом підтверджується постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року у справі № 2а-6607/10/0470, якою відмовлено у задоволенні позову Криворізької центральної міжрайонної державної інспекції в Дніпропетровській області до ПП «Тех-Вайтер» про стягнення заборгованості.
Факт наявності несплаченого податку на додану вартість та податку на прибуток спростовується актом звірки розрахунків з ПДВ та актом звірки розрахунків з податку на прибуток, з яких вбачається, що ПП «Тех-Вайтер» має переплату до бюджету з цих податків.
Зазначає, що матеріалами кримінальної справи не підтверджується наявність службового підроблення, оскільки податковим органом не встановлено внесення ПП «Тех-Вайтер» недостовірних відомостей у податкові декларації з податку на додану вартість із січня 2006 року по лютий 2007 року, з червня 2007 року по березень 2008 року та декларації з податку на прибуток за період з першого кварталу 2006 року по перший квартал 2008 року включно. 
Вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог статей 323, 324, 327 КПК України 1960 року встановлював обставини фіктивності господарських договорів, накладних, податкових декларацій ТОВ «Оникс ЛТД», ТОВ «СКС-Трейд» та ТОВ «Мегабелтсервіс С», обвинувачення в службовому підробленні яких             ОСОБА_7 не пред`являлось.
Договори між ПП «Тех-Вайтер» й ТОВ «Оникс ЛТД», ТОВ «СКС-Трейд» і                               ТОВ «Мегабелтсервіс С» не визнавались у встановленому законом порядку фіктивними.
Крім цього, захист вважає, що суди незаконно при постановленні обвинувального вироку врахували обвинувальний висновок у іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України та копію постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2007, якою ОСОБА_9 було звільнено від кримінальної відповідальності.
Захист вважає, що апеляційний суд належним чином цих обставин не перевірив і необґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначених злочинів.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали подану касаційну скаргу
Прокурор та представник цивільного позивача заперечували проти задоволення касаційної скарги сторони захисту. 
Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Згідно зі змістом ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370-372 цього Кодексу.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про допущені судами істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Доводи касаційної скарги сторони захисту здебільшого є аналогічними доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , які були належним чином перевірені апеляційним судом і обґрунтовано визнані безпідставним з наведенням відповідних мотивів ухваленого рішення, з якими погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
За змістом касаційної скарги основним доводом сторони захисту є те, що, оскільки судами адміністративної юрисдикції було скасовано податкові повідомлення-рішення від 15 липня 2009 року № 0000932301/2 та № 0000942301/2, то ні ці документи, ні дані акту позапланової перевірки від 27.03.2009, ні інші документи не можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а інші ограни не уповноважені встановлювати наявність таких зобов`язань.
Також про відсутність податкових зобов`язань і, як наслідок, на думку сторони захисту, складу злочину, свідчить постанова Дніпровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року, якою відмовлено у задоволенні вимог податкового органу про стягнення з ПП «Тех-Вайтер» заборгованості, й акт звірки розрахунків з ПДВ та акт звірки розрахунків з податку на прибуток, якими встановлено переплату до бюджету ПП «Тех-Вайтер» з цих податків.
З цього питання колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 3 КПК України (1960 року) провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу.
Згідно зі ст. 64 КПК України (1960 року) при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання; 4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.
Таким чином, суд під час розгляду кримінальної справи наділений правом самостійно встановити всі обставини вчинення злочину на підставі досліджених доказів, й така можливість не ставиться в залежність від наявності інших судових рішень, постановлених зокрема в порядку адміністративного чи іншого судочинства, у яких встановлені певні обставини, що підлягають доказуванню у кримінальній справі. 
Спростовуючи доводи сторони захисту, апеляційний суд обґрунтовано вказав, що акт перевірки не є автоматичним підтвердженням вчинення кримінального правопорушення, а є лише одним із доказів, який поряд із іншими доказами у кримінальній справі може свідчити про наявність складу злочину, передбаченого ст. 212 КК України.
Крім цього суд вказав, що доказами в адміністративному судочинстві є первинні документи, які і є підставою для формування податкового обліку платника податків, і саме вони враховувались адміністративними судами. 
При цьому під час судового розгляду кримінальної справи досліджувались не лише документи податкового обліку, а й інші докази, зокрема висновки судово-економічних експертиз, почеркознавчих експертиз, показання свідків.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши надані йому докази, зокрема показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також письмові докази, перелік яких наведено у вироку, дійшов висновку, що ці докази узгоджуються з другим варіантом висновку додаткової судово-економічної експертизи № 3336/3337-14 від 30.01.2012 і доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Доводи сторони захисту про те, що певні з обставин не можуть бути встановлені в межах кримінального провадження і підлягають встановленню за цивільно-правовою чи іншою процедурою, не базуються на положеннях закону, оскільки закон передбачає, що подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) підлягають доказуванню і можуть бути встановлені саме при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді.
Таким чином, положення процесуального закону не виключають можливість суду у порядку кримінального судочинства встановити на підставі дослідження доказів певні обставини, що підлягають доказуванню, в тому числі й факти безтоварності певних господарських операцій.
Посилання в касаційній скарзі на окремі рішення Верховного Суду, зокрема на постанови від 29 березня 2018 року у справі № 203/4863/14-к, від 26 лютого 2020 року у справі 296/415/12-к та інші, колегія суддів не вбачає релевантними спірним у цьому провадженні правовідносинам, оскільки зазначені правові позиції стосувалися аспектів допустимості як доказів актів перевірок податкового органу та інших доказів у разі скасування в порядку адміністративного судочинства податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі цих актів перевірок, чи іншого їх спростування в порядку адміністративного чи іншого судочинства. 
Тоді як в цьому випадку спірним питанням є можливість чи неможливість встановлення судом в межах кримінальної справи на підставі досліджених доказів, зокрема показань свідків, висновків експертиз, факту безтоварності окремих господарських операцій. 
При цьому колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги захисника про те, що, встановивши факт безтоварності певних господарських операцій, суд фактично встановив фіктивність, нікчемність певних договорів, що може відбуватися лише за відповідною правовою процедурою в порядку іншого судочинства, оскільки факт безтоварності певної операції є фактичною обставиною, яка може бути встановлена судом в ході розгляду кримінальної справи, й це не може ототожнюватися з аспектами фіктивності, недійсності, нікчемності тощо певного правочину в контексті положень цивільного та/чи господарського законодавства. 
Посилання у касаційній скарзі на те, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, не підтверджується змістом обвинувального висновку та вироку суду першої інстанції,  оскільки судом у вироку викладено обвинувачення, яке відповідає змісту обвинувального висновку. 
Зокрема, це стосується й доводів касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, на думку захисника, нібито встановлював обставини фіктивності господарських договорів, накладних, податкових декларацій, обвинувачення в службовому підробленні яких ОСОБА_7 не пред`являлось, оскільки за змістом оскарженого вироку конкретних рішень про визнання фіктивними певних договорів чи інших документів судом не ухвалювалося. Вказані аспекти аналізувалися судом в контексті дослідження як доказів показів окремих свідків щодо фактичної безтоварності окремих господарських операцій.   
Доводи про те, що податковими органами не встановлено внесення обвинуваченим недостовірних відомостей у податкові декларації, що спростовує обвинувачення у службовому підробленні, також не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки ці обставини можуть бути встановлені саме при провадженні досудового слідства і розгляді кримінальної справи в суді, а не податковими органами. Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність цих обставин на підставі дослідженої сукупності доказів, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про незаконне врахування судами копії обвинувального висновку та постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо ОСОБА_9 , оскільки вони були враховані як один з доказів (документів), і суд не вказував на певне преюдиціальне значення їх змісту у цьому кримінальному провадженні.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника, ретельно перевірив її доводи, залишив вирок без зміни, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого рішення, у тому числі й в частині доводів, аналогічних доводам касаційної скарги, та постановив ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваних вироку та ухвали і дійшла висновку про необхідність залишення касаційної скарги захисника без задоволення. 
Керуючись положеннями статей 394-396  КПК України 1960 року, п. 11, 15 Перехідних положень КПК України 2012 року, Суд
постановив:
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                      ОСОБА_3