ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року	Львів	Справа № 460/8421/24 пров. № А/857/32773/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Качмара В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції                                                            Дуляницька С.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               11 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі – ГУ ПФУ) щодо відмови у призначенні пенсії за віком та неврахування до загальної тривалості страхового стажу періоду роботи з 12.02.1992 по 10.05.1993 (робота на Здолбунівському ремонтно-механічному заводі), з 10.05.1993 по 28.06.1993 (робота на Здолбунівському заводі нестандартного обладнання), з 20.07.1993 по 09.09.1996, з 09.10.1996 по 03.04.1997 (робота у ТОВ “Діброва”);
- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком, врахувавши до загальної тривалості страхового стажу періоду роботи з 12.02.1992 по 10.05.1993 (робота на Здолбунівському ремонтно-механічному заводі), з 10.05.1993 по 28.06.1993 (робота на Здолбунівському заводі нестандартного обладнання), з 20.07.1993 по 09.09. 1996, з 09.10.1996 по 03.04.1997 (робота у ТОВ “Діброва”).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі №460/8421/24 ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін позов було задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії за віком та неврахування до загальної тривалості страхового стажу періодів його роботи  з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Зобов`язано відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права. Оскільки пенсійний орган не надав доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки, тому суд прийшов до переконання, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 відповідно до записів у трудовій книжці та зобов`язав такий зарахувати.
Разом із тим, оскільки саме Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, то у задоволенні вимоги про призначення пенсії позивачу суд відмовив, зобов`язавши ГУ ПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому пенсії з урахуванням висновків суду у цій справі.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що підстав для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 12.10.1992 по 10.05.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_1 немає, оскільки назва підприємства на печатці не ідентифікується; а також не зараховано період роботи з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997, оскільки у графі 3 відсутня назва підприємства, а при повторному зверненні позивача від 23.06.2023 року виявлено, що назва товариства “ТОВ фірма “Діброва” дописано.
При цьому уточнюючих довідок для підтвердження періодів роботи позивачем до заяви про призначення пенсії додано не було.
Звертає увагу, що на запит ГУ ПФУ Державним архівом Рівненської області надано архівну довідку № 130/04-02 від 22.01.2024 про те, що у документах з кадрових питань (особового складу) по ТОВ фірмі “Діброва” ОСОБА_1 в списках працюючих не значиться. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 28 років 5 місяців 18 днів.
Скаржник вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з врахуванням статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 30 років.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60-річного віку, в квітні 2023 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом від 03.11.2023 ГУ ПФУ повідомило, що враховуючи вимоги чинного законодавства, тривалість страхового стажу позивача, обчислена на підставі долучених до заяви документів та відомостей з реєстру застрахованих осіб, становить 28 років 5 місяців 18 днів. Вказав, що до страхового стажу не включені періоди роботи: з 1992 року по 1993 рік, оскільки запис трудовій книжці засвідчений печаткою підприємства , яка є нечитабельна; з липня 1993 року по вересень 1996 року та з жовтня 1996 року по квітень 1997 року, оскільки у записі №20 трудової книжки відсутні відомості про назву установи , куди позивач був прийнятий на роботу.
Листом від 23.05.2024 ГУ ПФУ повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії за віком. Зазначено, що позивач матиме право на призначення пенсії після досягнення 63 років, а саме з 24.04.2026.
Вважаючи таку відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційним судом встановлено, що спір у цій справі стосується незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів роботи з 12.10.1992 по 10.05.1993, з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997 з підстав недоліків трудової книжки.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Як слідує з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 , зокрема працював:
у Здолбунівському ремонтно-механічному заводі, в цеху товарів народного споживання пакувальником 1 розряду з 12.10.1992 по 10.05.1993;
у Здолбунівському заводі нестандартного обладнання учнем заливника металу в ливарний цех з 10.05.1993 по 28.06.1993;
у ТОВ фірма «Діброва» робітником цеху ковбасних виробів з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997.
Таким чином, згідно даних записів трудової книжки позивач працював в Здолбунівському ремонтно-механічному заводі з 12.10.1992 по 10.05.1993 та у ТОВ фірма «Діброва» з 20.07.1993 по 09.09.1996 та з 09.10.1996 по 03.04.1997. Вказані періоди зараховано судом першої інстанції до загального страхового стажу позивача.
При цьому, апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що певні недоліки трудової книжки, як от нечіткий відтиск печатки, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, не можуть бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача.
Окрім того, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції щодо зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача у ТОВ фірма «Діброва», оскільки у трудовій книжці ОСОБА_1 наявні відповідні записи, засвідчені відповідною печаткою та підписані директором ТОВ, а також зазначені відповідні накази про прийняття та звільнення позивача.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача з підстав недоліків трудової книжки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №460/8421/24 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк