ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. 	Справа № 520/26947/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.03.25  по справі № 520/26947/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області    
 треті особи                Управління Служби безпеки України в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа: Управління Служби безпеки України в Харківській області, в якому просив:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 13.08.2024 №63014300022953 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки у наданні дозволу на імміграцію в України;
2) зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву від 13.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку зареєстровано за №400048475, з урахуванням правових висновків суду.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 13.08.2024 №63014300022953 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки у наданні дозволу на імміграцію в України.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву від 13.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку зареєстровано за №400048475, з урахуванням правових висновків суду по даній справі.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд.24, м.Харків, 61057, код ЄДРПОУ 37764460) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Відповідач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається у скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Баку, Азербайджан, документований паспортним документом № НОМЕР_1 , виданого 03.06.2023 МВС Азербайджанської Республіки строком дії до 02.06.2033.
01.05.2024 позивач прибув на територію України через КПП "М.-Подільський" за вищезазначеним паспортним документом громадянина Азербайджану.
ОСОБА_1 є батьком громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкові реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 27.10.2012), яка 31.07.2007 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України" з моменту народження.
13.02.2024 позивач звернувся до Основ`янського відділу у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки він є батьком громадянки України.
Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області відповідно до пунктів 9 та 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983) направило запит до ГВКР Управління СБУ в Харківській області, Укрбюро Інтерполу, Державної прикордонної служби України та до Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо з метою перевірки вказаного іноземного громадянина серед інших осіб, яким дозвіл на імміграцію не може бути виданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію".
Листом від 13.08.2024 №70/2-5767 Управління СБУ в Харківській області повідомило Головне управління ДМС України в Харківській області про те, що в ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації у відношенні України. З огляду на викладене, управлінням прийнято рішення щодо висловлення заперечення в отриманні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 статті 10 Закону України "Про імміграцію".
13.08.2024 заступником начальника Головного управління ДМС у Харківській області затверджено Висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , в якому зазначено, що Служба безпеки України, як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних га/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальний цілісності України тощо та приймати з результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз. Отже, встановлення у діяльності мігранта дій, які становлять загрозу національній безпеці Держави тощо, належить до компетенції цього органу із застосуванням відповідних оперативних заходів, а тому в ГУ ДМС у Харківській області відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин. Враховуючи вищезазначене та керуючись пунктом 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", пунктом 16 Порядку провадження, та вважає за необхідне відмовити в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
13.08.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято рішення №63014300022953 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (надалі - Закон № 3773).
Відповідно до п. 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773, у Законі терміни вживаються в такому значенні:
іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;
іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України "Про імміграцію".
Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:
1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;
3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;
4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;
5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України;
6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.
Питання подання заяви про надання дозволу на імміграцію та пакет документів, необхідний для її розгляду визначені ст. 9 Закону України "Про імміграцію".
Відповідно до ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.
Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
Згідно зі статтею 6 Закону №2491-ІІІ Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:
1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;
2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, у тому числі перевірку обставин, визначених статтею 4-1 цього Закону, відсутності підстав для відмови у його наданні, надсилає запити до заінтересованих органів державної влади з метою отримання інформації про наявність/відсутність підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію;
3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видачі копій цих рішень особам, яких вони стосуються;
4) організовує роботу з видачі та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;
5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл на імміграцію, відмовлено у його наданні або прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію;
6) організовує роботу щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання особам, які звернулися із заявою про обмін посвідки на постійне проживання або набуття громадянства України, а також у разі встановлення обставин, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до статті 12 цього Закону, забезпечує ведення провадження щодо прийняття такого рішення.
Порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-ІІІ.
Відповідно до ст.9 Закону №2491-ІІІ заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до частин 2 та 5 ст.9 Закону №2491-ІІІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.
Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до п.6 ч.7 ст.9 Закону №2491-ІІІ крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.
У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.
Строк розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати шість місяців з дня її подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або один рік з дня її подання до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.
Так, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію встановлені статтею 10 цього Закону.
Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (в редакції, станом на час розгляду заяви позивача) (далі - Порядок №1983).
Пунктом 1 Порядку №1983 передбачено, що квота імміграції формується за категоріями іммігрантів і за регіональним принципом (з урахуванням поточної демографічної ситуації) відповідно до пропозицій центральних та місцевих органів виконавчої влади.
Пропозиції стосовно формування квоти імміграції повинні ґрунтуватися на результатах аналізу імміграційного процесу у попередньому календарному році та враховувати необхідність максимального обмеження квоти імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства з країн походження значної кількості нелегальних мігрантів.
Разом з тим, Порядком №1983 визначено процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (надалі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме батьків громадян України.
Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи Державної міграційної служби - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім тих, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків громадян України.
Пунктом 14 цього Порядку передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 Порядку №1983 Територіальні органи і територіальні підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
Пунктом 9 Порядку №1983 передбачено, що МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів:
до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію";
до встановлення відомостей, що можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію згідно із статтею 12 Закону України "Про імміграцію".
Отже, приписами Закону України "Про імміграцію" та Порядку №1983 регламентований перелік документів та порядок їх розгляду. У той же час, оскільки відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, з огляду на що, перелік документів не є вичерпним та може бути розширений на розсуд відповідного суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що  аналізу наведених вище норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Встановлення органом державної міграційної служби однієї з обставин, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію" є підставою для не надання дозволу на імміграцію.
Щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію, колегія суддів зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що відмова у наданні дозволу на імміграцію позивачу обумовлена іншими випадками, передбаченими законами України (п.6 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію"), а саме інформація Управління СБУ в Харківській області про те, що у ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації у відношенні України.
Так, під час оформлення і перевірки відповідних документів з боку відповідача зроблено запити відносно позивача, в тому числі, на адресу Управління СБУ в Харківській області.
Як вбачається з матеріалів справи, від Управління СБУ в Харківській області на адресу ГУ ДМС України в Харківській області надійшов лист від 12.08.2024 №70/2-5767, в якому зазначено про те, що у ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації у відношенні України. З огляду на що управління висловило заперечення в отриманні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ст.10 Закону України "Про імміграцію".
Як правильно зазначив суд першої інстанції, що чіткої та детальної інформації, окремих фактів стосовно неправомірної поведінки позивача у вказаному листі не наведено. Так само відсутні докази про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , вироків суду відносно останнього тощо.
Судом встановлено, відповідач у висновку про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 від 13.08.2024 виклав висновки про відсутність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності встановлених Управлінням СБУ в Харківській області обставин та процитовано нормативно-правові акти. При цьому, жодних дій щодо перевірки (уточнення) наявності у діях позивача протиправної поведінки, що виразилась у схваленні збройної агресії російської федерації у відношенні України, в тому числі направлення запитів з метою деталізації інформації, зазначеної у листі Управлінням СБУ в Харківській області, вчинено не було.
Крім того, судом з матеріалів особової справи ОСОБА_1 встановлено відсутність доказів належного сповіщення відповідачем позивача щодо інформації, отриманої від Управління СБУ в Харківській області, також відповідачем не вжито заходів щодо запрошення позивача для надання пояснень з цього приводу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення, висновки відповідача ґрунтуються на абстрактній інформації, без зазначення конкретних протиправних дій з боку позивача.
Судова колегія звертає увагу, що статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.
За матеріалами справи судом не встановлено, що позивачем була допущена протиправна поведінка на території України та за її межами.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа начальника ВП №1 Харківського РУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківської області від 13.03.2024 №3786/119-63/01/11-2024, під час перевірки інформації відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Судимостей не має, злочинів проти миру, воєнних злочинів або злочинів проти людяності та людства не вчиняв, хронічним алкоголізмом, токсикоманією, наркоманією або інфекційними хворобами не хворіє. Скарг відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від мешканців квартир не надходило.
Відповідно до листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.02.2024 №6301.5.5-3223/63.3-24, за наслідками проведеної перевірки зазначеного в запиті іноземця, в межах повноважень ДПС України, встановлено, що станом на 08:30 23 лютого 2024 року інформація про іноземця у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного контролю заборонено в`їзд в Україну, відсутня.
Єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в України слугувала інформація, надана листом Управлінням СБУ в Харківській області від 12.08.2024 №70/2-5767.
Колегія суддів наголошує, що Управлінням СБУ в Харківській області на вимогу суду не надало доказів на підтвердження викладених управлінням обставин у листі від 12.08.2024 №70/2-5767.
Стороною відповідача не було доведено правомірність прийнятого рішення, а здійснено лише загальне посилання на отримані від органу СБУ дані, які самі по собі не є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення щодо імміграції позивача.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 13.08.2024 №63014300022953 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки у наданні дозволу на імміграцію в України та зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву від 13.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку зареєстровано за №400048475, з урахуванням правових висновків суду по даній справі.
В силу ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність свого рішення.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі № 520/26947/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 по справі № 520/26947/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк