П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/16070/25	

Перша інстанція суддя Хлімоненкова М.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо:
- визнання протиправною, такою що прийнята з порушенням вимог Наказу Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 та скасування довідки ВЛК від 22 травня 2025 року № 35/2025-0422-3281;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби з урахуванням наявних у нього скарг.
Крім того, до суду подано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 , в особі її командира, іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення позивача до іншого місця служби, або іншої військової частини, або до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду у справі.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, позивачем подано апеляційну скаргу з вимогами про скасування ухвали суду та постановлення нової про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.
З доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі, так як порушено його право на справедливе та об`єктивне визначення стану придатності до військової служби.
При цьому, згідно доводів апеляційної скарги, заборона переміщення позивача після навчання сприятиме належному розподілу та направленню позивача до подальшого місця несення служби з об`єктивно визначеним ступенем придатності до військової служби.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, згідно довідки №35/2025-0422-3281 від 22 травня 2025 року військово-лікарської комісії, позивача визнано придатним до військової служби. 
У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про визнання протиправною та скасування указаної вище довідки ВЛК як такої, що прийнята без належного проведення медичного огляду для встановлення ступеню придатності до військової служби, а також зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступнею придатності до військової служби з урахуванням наявних у нього скарг.
При цьому, позивачем обрано спосіб забезпечення позову у вигляді заборони Військовій частині НОМЕР_1 , в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 до іншого місця служби або іншої військової частини, або до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду у справі.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією, призведе до фактичного ухвалення рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що у даній справі позивач звернувся до суду з вимогами до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування довідки ВЛК від 22 квітня 2025 року № 35/2025-0422-3281 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 направити його на проходження ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби з урахуванням наявних у нього скарг. 
При цьому, позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення адміністративного позову у зв`язку з наявністю у нього переконання, що у межах спірних правовідносин переміщення в зону бойових дій значно збільшує можливість настання летальних наслідків (смерті) позивача, а як наслідок створить неможливість відновлення його порушених прав.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, як вбачається з аналізу вищезазначених норм процесуального права, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі № 340/5170/24.
Колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Між тим, колегія суддів наголошує, що дослідження наданих позивачем пояснень та доказів, якими він обґрунтовує протиправність оскаржуваної довідки, може здійснюватися судом лише під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про забезпечення позову.
З іншого боку, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження наявності в нього захворювань, станів або фізичних вад, які очевидно та безспірно унеможливлюють проходження ним військової служби, шо слугувало б виключною підставою для вжиття заходів забезпечення позову. 
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наразі не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення.
При цьому, доводами апеляційної скарги позивача висновки суду не спростовано, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 30 травня 2025 року колегія суддів не вбачає.
Тому, керуючись ст.ст. 150, 151, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 382-3 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

           Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
           Судді	  	А.В. Крусян    О.А. Шевчук