ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2025 р.                                                                 Справа №914/3263/24
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                О.С. Скрипчук
суддів                                                                                                    Н.М. Кравчук                                                                                                              О.І. Матущака,
розглянувши у письмовому провадженні  матеріали апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області б/н від 24.03.2025 (вх. № 01-05/845/25 від 24.03.2025) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2025 (повний текст рішення складено 26.03.2025, м. Львів, суддя М.М. Петрашко) 
у справі № 914/3263/24 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», м. Львів 
до відповідача Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Львівській області, м. Львів
про стягнення 10 532,59 грн,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Львівській області про   стягнення 10 532,59 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов Договору, відповідачем не здійснено повної оплати за спожиту ним електричну енергію згідно отриманого рахунку за період з 01.01.2022 по 25.01.2022, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 10532,59 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.03.2025 позов задоволено. Стягнути з Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» заборгованість за електричну енергію в розмірі 10532,59 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Суд першої інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору 02.12.2021 №27270/2021/1 про постачання/закупівлю електричної енергії постачальником універсальних послуг за період 01.01.2022 по 25.01.2022 поставив відповідачу електричну енергію в кількості 1880 кВт/год на суму 10532,59 грн по об`єкту електропостачання 62Z0532155455972. Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату за період з 01.01.2022 по 25.01.2022 на суму 10532,59 грн.
Доказів сплати відповідачем поставленої за період з 01.01.2022 по 25.01.2022 електричної енергії на суму 10532,59 грн матеріали справи не містять.
Разом з тим, місцевий суд відхилив твердження відповідача про те, що він уклав договір з новим постачальником, тому йому електроенергія позивачем не постачалась, оскільки вони спростовуються актом приймання-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії.
Долучені відповідачам платіжні документи жодним чином не підтверджують факт оплати саме по спірних площадках комерційного обліку, оскільки такі не містять таких відомостей.
Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та встановлені судом обставини, місцевий суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 10532,59 грн є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.
Не погодившись з даним рішенням суду Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 24.03.2025 (вх. № 01-05/845/25 від 24.03.2025) в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2025 року по справі №914/3263/24, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апелянт зазначає, що згідно даних бухгалтерського обліку заборгованість за Договором №27270/2021/1 від 02.12.2021 за період з 01.01.2022 – 25.01.2022 у Головному управлінні ДПС у Львівській області не обліковується, оскільки, від 01.01.2022, Головне управління ДПС у Львівській області співпрацювало з ТзОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС», а відповідно і оплата здійснювалася згідно виставлених рахунків ТзОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС», відповідно до укладеного договору про постачання електричної енергії споживачу №2273/2 від 31.12.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №314від 11 березня 2022 та випискою за 15.03.2022.
Відтак, на переконання скаржника, можна вважати, що ТзОВ «Львівенергозбут» на свій розсуд постачала електричну енергію в період з 01.01.2022 по 25.01.2022 року, оскільки Договір №27270/2021/1 від 02.12.2021 року не був продовжений та жодна із Сторін даного Договору не виявила бажання співпрацювати надалі.
Апелянт вказує, що сплата за постачання електричної енергії здійснювалась Головним управлінням ДПС у Львівській області згідно умов діючого договору укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю ТзОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» та Головним управлінням ДПС у Львівській області (філія ДПС) за Договором про постачання електричної енергії споживачу від 31.12.2021 № 2273/2, згідно виставлених рахунків постачальником електричної енергії.
Сплата за надані послуги за період січень 2022 року на підставі рахунку виставленого ТзОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» на суму 9 324,52 грн. підтверджується рахунком на оплату №468 від 11.03.2022, платіжним дорученням №314 від 11 березня 2022, випискою за 15.03.2022.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» подало до суду відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).
Відповідно до п. 4  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» створене на виконання вимог  Закону України «Про ринок електричної енергії»  при здійсненні заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі  НКРЕКП) №429 від 14.06.2018 ТзОВ «Львівенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
02.12.2021 між ТзОВ «Львівенергозбут» та Державною податковою службою України в особі заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Львівській області укладено договір №27270/2021/1 про постачання/закупівлю електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Відповідно до п. 6.2. Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.
Розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останнє число місяця). Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника (спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни (п.п. 5.9, 5.10 Договору).
Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку та в Договорі (п. 5.11 Договору).
Відповідно до п. 5.15 Договору остаточний розрахунок споживача здійснюється на підставі виставленого Постачальником електричної енергії рахунка.
Згідно з п. 5.20.2 Договору Споживач самостійно отримує рахунок на оплату електричної енергії не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим періодом у Персональному кабінеті, який вважається таким, що наданий Споживачу Постачальником не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим. У разі необхідності, рахунок в паперовому вигляді Споживач може отримати у Постачальника, звернувшись в центр обслуговування клієнтів.
У разі відсутності можливості отримання/відправлення електронних документів через Персональний кабінет, Споживач зобов`язаний подати/отримати документи в паперовому вигляді наручно у центрі обслуговування клієнтів Постачальника не пізніше 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим (п. 5.20.3 Договору).
Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий Споживачем ні через Персональний кабінет, ні у паперовому вигляді у Постачальника на 4 (четвертий) календарний день наступний за розрахунковим - він вважається таким, що вручений Постачальником Споживачу 4 (четвертого) календарного дня наступного за розрахунковим та Споживач вважається з ними ознайомлений. Строк оплати такого рахунку обчислюється з наступного робочого дня після його вручення (п. 5.20.4 Договору).
Пунктом 4.12 ПРРЕЕ встановлено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Обсяг спожитої відповідачем електричної енергії за період з 01.01.2022 по 25.01.2022 становить 1880 кВт/год, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії за підписом уповноважених представників ТзОВ «Львівенергозбут» та Оператора системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго».
Факт споживання електричної енергії за вказаний період та її обсяги встановлені спеціально уповноваженим учасником ринку Оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» у спосіб та порядок, встановлений чинним законодавством.
Однак, як стверджує позивач, в порушення умов Договору, відповідачем не здійснено повної оплати за спожиту ним електричну енергію згідно отриманого рахунку за період з 01.01.2022 по 25.01.2022, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 10532,59 грн.
Як зазначає відповідач, сплата за надані послуги за період січень 2022 на підставі рахунку виставленого ТзОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» на суму 9324,52 грн підтверджується рахунком на оплату №468 від 11.03.2022, платіжним дорученням №314 від 11 березня 2022 та випискою за 15.03.2022.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Згідно із частиною 1  статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2  статті 11 Цивільного кодексу України  передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до  статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Як передбачено  статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.
За умовами  статті 629 Цивільного кодексу України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі  статтею 655 Цивільного кодексу України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1  статті 692 Цивільного кодексу України  визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору 02.12.2021 №27270/2021/1 про постачання/закупівлю електричної енергії постачальником універсальних послуг за період 01.01.2022 по 25.01.2022 поставив відповідачу електричну енергію в кількості 1880 кВт/год на суму 10532,59 грн по об`єкту електропостачання 62Z0532155455972.
Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату за період з 01.01.2022 по 25.01.2022 на суму 10532,59 грн.
Відповідно до частини 1  статті 530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 525 Цивільного кодексу України  передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до  статті 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В рахунку на оплату вказано, що оплата рахунку повинна бути здійснена протягом 5 операційних днів від дня отримання рахунку, якщо інший термін не передбачений договором.
Доказів сплати відповідачем поставленої за період з 01.01.2022 по 25.01.2022 електричної енергії на суму 10532,59 грн матеріали справи не містять.
Згідно з п. 4.12. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку (в даному випадку  Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго») в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Разом з тим, щодо доводів апелянта про зміну постачальника електричної енергії, колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до п. 6.1.1 ПРРЕЕ Споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником.
Пунктом 6.1.3 ПРРЕЕ передбачено, що днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу.
Якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.
Згідно з п. 6.1.8 новий електропостачальник протягом 3 робочих днів від дня отримання звернення від споживача про зміну електропостачальника має надіслати запит до адміністратора комерційного обліку щодо зміни електропостачальника.
Запит надсилається адміністратору комерційного обліку у вигляді підписаного новим електропостачальником електронного документа за встановленою адміністратором комерційного обліку формою, що містить необхідні для адміністрування процедури зміни електропостачальника умови договору зі споживачем.
Пункт 6.1.9 ПРРЕЕ передбачає, що після отримання та перевірки запиту на зміну електропостачальника адміністратор комерційного обліку протягом наступного робочого дня має надіслати постачальнику послуг комерційного обліку споживача відповідний запит на контрольне зняття даних комерційного обліку електричної енергії.
Згідно з п. 6.1.11 ПРРЕЕ постачальник послуг комерційного обліку, у разі зміни електропостачальника за загальним правилом, впродовж 5 календарних днів після отримання запиту від адміністратора комерційного обліку, у разі зміни електропостачальника за загальним правилом, повинен: 1) сформувати прогнозні дані про покази засобів комерційного обліку на дату зміни електропостачальника та повідомити їх учасникам роздрібного ринку, задіяним у зміні електропостачальника; 2) запланувати зняття фактичних показів засобів комерційного обліку на дату зміни електропостачальника.
Відтак, фіксація відповідних показів засобу комерційного обліку та факт споживання електричної енергії точок комерційного обліку відповідача (ЕІС-код ТКО 62Z9757630435823, 62Z0318365510853) за період 01.01.2022р.-25.01.2024р. були встановлені спеціально уповноваженим учасником ринку оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» у спосіб та порядок, визначений чинним законодавством, що підтверджується актом приймання-передачі фактичних обсягів спожитої електричної енергії, підписаним між ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут».
Перехід ГУ ДПС у Львівській області до нового постачальника електроенергії фактично відбувся 26.01.2022р., про що свідчить лист ПрАТ «Львівобленерго», яким у відповідності до вимог п. 6.1.9 ПРРЕЕ було повідомлено ТОВ «Львівенергозбут» про зміну електропостачальника для споживача Головне управління ДПС у Львівській області з 26.01.2022р. зокрема і для точки комерційного обліку з ЕІС-кодом 62Z0532155455972. 
Відтак, колегія суддів вказує, що твердження скаржника про те, що «ТОВ «Львівенергозбут» на свій розсуд постачала електричну енергію в період 01.01.2022р. по 25.01.2022 року» суперечить реальним обставинам справи та нормам Правил роздрібного ринку електричної енергії, оскільки п. 6.1.16 ПРРЕЕ чітко зазначає, що до припинення дії договору про постачання електричної енергії споживачу попередній електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії на умовах чинного договору. А, відтак, поставлена ТОВ «Львівенергозбут» належним чином та спожита відповідачем електроенергія за такий період повинна бути оплачена відповідно до умов Договору.
Щодо посилання відповідача на платіжне доручення про оплату за електричну енергію за січень, колегія суддів вказує на наступне.
Відповідач стверджує, що за спожиту в січні 2022 року електричну енергію оплата здійснена згідно виставлених рахунків ТзОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №2273/2 від 31.12.2021р., що підтверджується платіжним дорученням №314 від 11.03.2022р.
Однак, дане платіжне доручення жодним чином не підтверджує, що такий платіж був проведений за електроенергію, спожиту саме точкою комерційного обліку з ЕІС-кодом 62Z0532155455972, оскільки в призначенні платежу не зазначено об`єкти, за які здійснювалась оплата.
Акту приймання-передачі фактичних обсягів електричної енергії чи будь яких інших доказів споживання від ТзОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» за вказаною точкою комерційного обліку за період 01.01.2022р.-25.01.2022р. відповідачем не надано.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2025 у справі №914/3263/24.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ   :
1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області б/н від 24.03.2025 (вх. № 01-05/845/25 від 24.03.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 06.03.2025 у справі №914/3263/24 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                       О.С. Скрипчук
Суддя                                                                                          Н.М. Кравчук
Суддя                                                                                           О.І. Матущак