П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2025 року                                                     
м. Київ
справа № 990/283/24 
провадження № 11-132заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Шевцової Н. В.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Стрелець Т. Г., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А. 
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Староста Іван Іванович, на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2025 року (судді Дашутін І. В., Гончарова І. А., Ханова Р. Ф., Шишов О. О., Яковенко М. М.) у справі № 990/283/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.                ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада, відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 6 серпня 2024 року 
№ 2388/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України»;
- зобов`язати відповідача вчинити необхідні дії з метою поновлення позивача на посаді судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що склад ВРП, який ухвалив оспорюване у цій справі рішення, не відповідав конвенційному стандарту «суд, встановлений законом», позаяк не були вирішені належним чином мотивовані заяви про відвід голові ВРП та членам ВРП, які він подав до початку засідання ВПР, на якому розглядалося подання Дисциплінарної палати про його звільнення. З огляду на зазначене позивач переконує, що склад ВРП, який ухвалив оспорюване рішення, не мав повноважень його ухвалювати. 
Поряд із цим позивач стверджує, що оспорюване рішення має формальний характер та містить лише посилання на наявність рішення Дисциплінарної палати та рішення ВРП, яке ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП. При цьому в самому рішенні Рада не навела мотивів та не висвітлила всіх обставин, що мали місце під час вирішення питання про його звільнення. Отже, на думку позивача, оспорюване рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, оскільки ВРП не виконала покладеного на неї законом обов`язку повною мірою та з повною компетенцією перевірити обставини, на підставі яких Дисциплінарна палата дійшла висновку про наявність у діях судді складу істотного дисциплінарного проступку.  
2.               ВРП позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача.
Так, представник ВРП зазначає, що оспорюване рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді ОСОБА_1 та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, це рішення ухвалив повноважний склад ВРП, його підписали всі її члени, які брали участь у його ухваленні. 
Крім того, представник ВРП наголошує, що факти, які свідчать про допущення суддею ОСОБА_1 поведінки, яка порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, встановила Дисциплінарна палата ВРП у межах дисциплінарної справи, притягнувши своїм рішенням суддю до відповідальності та вирішивши звернутись до уповноваженого органу з поданням про звільнення судді з посади. Водночас ВРП не має повноважень переоцінювати наведені в поданні висновки про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку чи встановлювати факти порушень, оскільки вказані обставини встановлені, а вид відповідальності за такі дії вже обраний / застосований компетентним органом.
У цьому контексті представник відповідача переконує, що в спірних правовідносинах не вирішується питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а реалізовуються повноваження щодо вирішення питання про звільнення судді на підставі рішення, ухваленого уповноваженим органом (Дисциплінарною палатою ВРП). З огляду на зазначене доводи позовної заяви щодо невмотивованості оспорюваного рішення ВРП про встановлення та наявність факту вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими.
Обставини справи
3.               Указом від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 Президент України призначив ОСОБА_1 на посаду судді Миколаївського окружного адміністративного суду строком на п`ять років, а Указом від 10 листопада 2017 року № 357/2017 призначив його на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
4.               16 лютого та 18 березня 2024 року до ВРП надійшли дисциплінарні скарги ОСОБА_2 та Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) щодо дисциплінарного проступку судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 .
5.               Перша Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 15 квітня 2024 року № 1115/1дп/15-24 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в його діях ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
За результатом розгляду зазначеної дисциплінарної справи Перша Дисциплінарна палата ВРП ухвалила рішення від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24, яким притягнула суддю Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
За змістом цього рішення Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; визнання судді винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, у випадках, установлених законом).
Це рішення позивач, в інтересах якого діяв адвокат Романов О. О. , оскаржив до ВРП.
6.               За результатами розгляду скарги адвоката Романова О. О., поданої в інтересах судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , ВРП рішенням від 18 липня 2024 року № 2218/0/15-24 залишила без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24.
Це рішення позивач оскаржив до суду.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/18/24 (провадження № 11-194сап24) залишила скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 18 липня 2024 року № 2218/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24 про притягнення судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» без задоволення, а рішення - без змін.
Постанову вмотивовано, зокрема, тим, що ВРП під час прийняття рішення від 18 липня 2024 року № 2218/0/15-24 діяла в межах повноважень та у спосіб, встановлені Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), а визначених статтею 52 цього Закону підстав для скасування рішення ВРП немає.
Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП правильно кваліфікувала дії судді ОСОБА_1 як істотний дисциплінарний проступок, передбачений пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, і, обираючи вид стягнення у вигляді звільнення його з посади судді, врахувала характер дисциплінарного проступку, його негативні наслідки для авторитету судової влади, ступінь вини судді, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Визначене судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення є пропорційним учиненому дисциплінарному проступку і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII та статті 50 Закону № 1798-VIII.
7.               18 липня 2024 року до ВРП надійшло подання Першої Дисциплінарної палати ВРП від 18 липня 2024 року № 22651/0/9-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
8.               Ухвалами від 6 серпня 2024 року ВРП відмовила у задоволенні заяв судді ОСОБА_1. про відвід голові ВРП Усику Г. І. та членам ВРП Мельнику О. П. , Боковій Ю. В. , Бурлакову С. Ю. , Кандзюбі О. В. , Ковбій О. В. , Котелевець А. В. , Морозу М. В. , Плахтій І. Б. , Саліхову В. В. , Сасевичу О. М. , Лук`янову Д. В .
Ухвали вмотивовані тим, що підстав для відводу членів ВРП, визначених статтею 33 Закону № 1798-VIII, немає; фактів, що члени ВРП, яким заявлено відводи, особисто, прямо чи побічно зацікавлені в результаті розгляду дисциплінарної справи, або інших обставин, що викликають сумнів у їх неупередженості, не встановлено; доказів, які б свідчили про такі факти, не надано. Тексти ж інтерв`ю, на які посилався суддя ОСОБА_1 , пленарним складом ВРП не обговорювались та не погоджувались, відтак інші члени ВРП не можуть вважатись співавторами цих інтерв`ю.
9.               Рішенням від 6 серпня 2024 року № 2388/0/15-24 ВРП звільнила ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Це рішення Рада прийняла, керуючись пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, статтею 56 Закону № 1798-VIII, статтею 115 Закону № 1402-VІІІ, з мотивів того, що дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 здійснене з дотриманням процедури, встановленої законами № 1798-VIII і № 1402-VІІІ. 
Покликаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 9901/187/19, від 25 червня 2020 року у справі № 9901/103/19, від 6 квітня 2023 року у справі № 990/86/22, ВРП зазначила, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, тому за своєю суттю таке рішення є кадровим. 
У цьому контексті ВРП також зазначила, що вона не вирішує питання про притягнення судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а реалізує повноваження щодо вирішення питання про звільнення судді на підставі рішення, ухваленого уповноваженим органом - Першою Дисциплінарною палатою ВРП.
10.           Згідно з наявними в матеріалах справи документами, зокрема витягом з протоколу засідання ВРП від 6 серпня 2024 року № 67 та ксерокопією оспорюваного рішення ВРП, це рішення ухвалене і підписане повноважним складом ВРП та всіма її 13 членами, які брали участь у його ухваленні.
11.           Вважаючи протиправними рішення ВРП від 6 серпня 2024 року № 2388/0/15-24, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
12.           Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 19 лютого 2025 року відмовив у задоволенні позовних вимог. 
13.           Так, оцінюючи оспорюване рішення ВРП на предмет його відповідності пункту 1 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII щодо повноважності складу ВРП, суд першої інстанції врахував, що згідно з витягом з протоколу засідання ВРП від 6 серпня 2024 року № 67 та ксерокопією цього рішення воно ухвалене і підписане повноважним складом ВРП та всіма її 13 членами, які брали участь у його ухваленні.
Проаналізувавши зміст ухвал ВРП від 6 серпня 2024 року про відмову в задоволенні заяв судді ОСОБА_1. про відвід голови та членів ВРП, суд першої інстанції визнав такими, що підтвердилися судовим розглядом, доводи позивача щодо невідповідності складу ВРП, що ухвалив оспорюване рішення, конвенційному стандарту «суд, встановлений законом» через формальне, на його думку, відхилення його заяв про відвід голови та членів ВРП.
У цьому контексті суд першої інстанції зауважив, що питання наявності підстав для відводу членів ВРП з аналогічних обставин порушувалося під час перегляду рішення ВРП за наслідками розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/18/24 зазначила, що зміст долучених інтерв`ю має інформативний характер, зокрема й щодо подій, які передували проведенню Пленуму Верховного Суду. У цих інтерв`ю немає власної оцінки зазначеними посадовцями дій судді ОСОБА_1. - як таких, що Пленум Верховного Суду розцінив як підставу для висловлення йому недовіри, так і таких, що судовим рішенням визнані правопорушенням, пов`язаним з корупцією.
Поряд із цим суд першої інстанції відхилив посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд)від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» з огляду на його нерелевантність обставинам цієї справи.
Відтак, проаналізувавши мотиви відводів, які позивач заявляв членам Ради, суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи позивача про неналежний та формальний розгляд питання про відвід членів ВРП.
14.           З огляду на зазначене суд першої інстанції виснував, що немає підстав, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оспорюваного рішення відповідача.
15.           Аналізуючи оспорюване рішення на предмет його відповідності пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, суд першої інстанції виснував, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим. 
Так, суд першої інстанції зазначив, що підставою для звільнення позивача з посади судді слугувало рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24, залишене без змін рішенням ВРП від 18 липня 2024 року № 2218/0/15-24, про притягнення судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення його з посади судді. Крім того, суд першої інстанції врахував, що рішення ВРП від 18 липня 2024 року № 2218/0/15-24 було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), і Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/18/24 (провадження № 11-194сап24) відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_1 на це рішення.
Покликаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені в постановах від 25 листопада 2021 року у справі 
№ 11-777сап19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 9901/392/20, від 8 грудня 2021 року у справі № 9901/132/20, суд першої інстанції зазначив, що в межах судового розгляду, предметом якого було питання законності рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи стосовно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу). Рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі для виконання та за своєю суттю є кадровим.
Оскільки на момент вирішення цієї справи рішення Дисциплінарної палати ВРП та рішення ВРП, якими кваліфіковано дії судді ОСОБА_1 як істотний дисциплінарний проступок та притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, переглянуті у судовому порядку та визнані законними і обґрунтованими, тому суд першої інстанції виснував, що рішення ВРП від 6 серпня 2024 року № 2388/0/15-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а отже, підстав для скасування цього рішення, в тому числі відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, немає. 
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
16.           18 березня 2025 року представник ОСОБА_1  - адвокат Староста І. І. подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
17.           На обґрунтування апеляційної скарги скаржник доводить, що рішення суду про перегляд завершального рішення ВРП про застосування стягнення до судді у виді звільнення повинне бути обґрунтованим та містити переконливі мотиви щодо підстав притягнення судді до найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Натомість оскаржуване рішення, на переконання апелянта, є невмотивованим, оскільки не містить: обґрунтування і мотивів його ухвалення з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття; детального встановлення фактів і чіткого вмотивування, в чому саме полягав істотний дисциплінарний проступок судді; врахування інших конкретних обставин дисциплінарної справи. 
18.           Так, за доводами скаржника, безпідставним і таким, що суперечить національній касаційній практиці та практиці ЄСПЛ, є виправдання недотримання імперативної норми закону про вмотивованість судового рішення тим, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише ухвалюється (безальтернативно) на його підставі, а тому за своєю суттю є кадровим. 
У цьому контексті скаржник зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав належної правової оцінки доводам позовної заяви про те, що у спірних правовідносинах ВРП не зв`язана висновками Дисциплінарної палати, а також стосовно того, що чинне законодавство не визначає таких категорій рішень ВРП, як кадрові рішення про звільнення судді і некадрові рішення ВРП про звільнення судді, відповідно не визначає різних процедур для прийняття цих рішень та вимог до їхнього змісту.
Скаржник переконує, що визначена пунктом 3 частини другої статті 57 
Закону № 1798-VIII підстава скасування рішення ВРП про звільнення судді передбачає не відсутність у цьому рішенні посилання на пункт, частину та норму спеціального закону, а незазначення (невизначення) посилання на суть дисциплінарного проступку судді. У цьому контексті скаржник стверджує, що оспорюване рішення є остаточним актом дисциплінарного органу, яким на суддю накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення за вчинення істотного дисциплінарного проступку, але не містить детального опису складу істотного дисциплінарного проступку, який допустив суддя і який став підставою для звільнення останнього на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
19.           Скаржник також зазначає про неможливість преюдиції судового рішення про притягнення судді до адміністративної відповідальності при розгляді дисциплінарної справи.
У цьому контексті скаржник наполягає на тому, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції продублював зміст рішень дисциплінарних органів без безпосереднього, повного та всебічного вивчення усіх обставин справи та надання їм оцінки у нарадчій кімнаті. Однак, на переконання скаржника, для повного і об`єктивного розгляду дисциплінарної справи та прийняття вмотивованого рішення про притягнення або непритягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ВРП мала б самостійно вирішити питання наявності або відсутності в його діях складу кожного із інкримінованих дисциплінарних проступків. 
20.           Також скаржник доводить, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно погодився з рішенням ВРП від 6 серпня 2024 року № 2388/0/15-24 про наявність підстав для дисциплінарної відповідальності судді. Натомість скаржник наполягає, що обставини, які ВРП у рішенні від 6 серпня 2024 року № 2388/0/15-24, залишеному без змін оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, кваліфікувала як підстави згідно з пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закон № 1402-VIII для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, в ході дисциплінарного провадження не встановлені, в дисциплінарній справі відсутні чіткі та переконливі докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, що стали підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. На переконання скаржника, оскаржуване рішення суду першої інстанції містить оціночні (суб`єктивні) судження та припущення про вчинення позивачем інкримінованих йому дисциплінарних проступків.
21.           Крім того, скаржник не погоджується зі здійсненою судом першої інстанції оцінкою доводів позовної заяви щодо невідповідності складу ВРП, який приймав рішення про звільнення позивача. 
У цьому контексті скаржник зазначає, що голова ВРП Усик Г. І. допустив численні публічні виступи в засобах масової інформації щодо порушення позивачем антикорупційного законодавства, приниження авторитету правосуддя України, нанесення «удару» по всій судовій системі, чим порушив презумпцію невинуватості. Оскільки позиція голови ВРП Усика Г. І. сприймається громадськістю як думка самої ВРП і на неї орієнтуються члени Ради, то позивач подав заяви про їх відводи.
З огляду на зазначене скаржник наполягає, що склад ВРП, котрий розглянув справу позивача, не відповідав конвенційній вимозі «суд, встановлений законом», однак суд першої інстанції не перевірив наявність підстав незадоволення заяв позивача про відвід голови і членів ВРП, а лише формально послався на їх розгляд у процесуальному порядку, що свідчить про недотримання «права на справедливий суд», гарантованого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Рух апеляційної скарги
22.           Ухвалою від 20 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду відкрила апеляційне провадження за цією скаргою та витребувала з Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду матеріали справи № 990/283/24.
23.           Ухвалою від 30 квітня 2025 року Велика Палата Верховного Суду призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 22 травня 2025 року о 14:00 год, про що повідомила учасників справи. 22 травня 2025 року розгляд справи не відбувся. Велика Палата Верховного Суду призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 21 липня 2025 року о 14:00 год, про що повідомила учасників справи. 
24.           2 травня 2025 року до Великої Палата Верховного Суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
25.           Також 15 липня 2025 року до Великої Палата Верховного Суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.
26.           Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 21 липня 2025 року, у судове засідання не з`явилися.  
27.           Велика Палата Верховного Суду вирішила розглядати справу за відсутності учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.  
Позиція учасників справи щодо апеляційної скарги
28.           У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача наполягає, що доводи та аргументи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, а тому немає підстав для її задоволення. 
29.           Зокрема, реагуючи на доводи апеляційної скарги щодо складу ВРП, який ухвалив оспорюване у цій справі рішення, і його повноважності, представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно дослідив та встановив обставини справи у цій частині.
30.           На противагу доводам апелянта щодо невмотивованості оспорюваного рішення ВРП, представник Ради наголошує, що це рішення містить посилання на визначені законом підстави для звільнення судді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України) та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, а саме рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24. Також представник ВРП вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні слушно оцінив доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (в тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу). 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
31.           Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
32.           За статтею 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
33.           Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Україна ратифікувала Конвенцію, взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції [стаття 1 розділу І Конвенції].
Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). 
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).
34.           Частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
35.           Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
36.           За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
37.           Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
38.           На підставі частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка здійснює повноваження, визначені цією Конституцією та законами України, серед іншого, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
39.           Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає 
Закон № 1798-VIII.
40.           Так, частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
41.           Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
42.           Статтею 108 Закону № 1402-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному 
Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
43.           Відповідно до статті 109 Закону № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді, зокрема, подання про звільнення судді з посади.
Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнано, зокрема, факт, що суддя допустив поведінку, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
44.           Згідно зі статтями 112, 115 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому 
Законом № 1798-VIII.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
45.           Так, за змістом пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
46.           У цій справі позивач оспорює рішення ВРП від 6 серпня 2024 року 
№ 2388/0/15-24, яким його звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. 
47.           За змістом частини першої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
48.           Абзацом другим частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII передбачено, що суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
49.           Відповідно до частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
50.           Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII встановлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Ради, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Рада дійшла відповідних висновків.
51.           Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав, які б указували на те, що: оспорюване рішення не підписав хтось зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП.
52.           Відповідаючи на порушені в апеляційній скарзі питання щодо неповноважності складу ВРП, який ухвалив оспорюване рішення, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.
53.           Скаржник стверджує, що склад ВРП, який ухвалив оспорюване рішення, не мав повноважень його ухвалювати. 
На обґрунтування своїх доводів у цій частині скаржник зазначає, що склад ВРП, який ухвалив оспорюване рішення, не відповідав конвенційному стандарту «суд, встановлений законом», позаяк не були розглянуті належним чином мотивовані заяви про відвід голові ВРП та членам ВРП, які позивач подав до початку засідання ВПР, на якому розглядалося подання дисциплінарної палати про його звільнення з посади судді.
54.           Частиною другою статті 131 Конституції України, якій кореспондує частина перша статті 5 Закону № 1798-VIII, визначено, що ВРП складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох - обирає з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає Президент України, двох - обирає Верховна Рада України, двох - обирає з`їзд адвокатів України, двох - обирає всеукраїнська конференція прокурорів, двох - обирає з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ.
55.           За правилами статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.
56.           Частиною першою статті 26 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.
57.           За змістом частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
58.           Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 1798-VIII рішення ВРП ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом.
59.           Водночас за правилами статті 33 Закону № 1798-VIII член ВРП не може брати участі в розгляді питання і підлягає відводу, якщо буде встановлено, що він особисто, прямо чи побічно заінтересований у результаті справи, є родичем особи, стосовно якої розглядається питання, або якщо будуть встановлені інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. За наявності таких обставин член ВРП повинен заявити самовідвід (частина перша).
За наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, відвід члену ВРП може заявити особа, за поданням якої розглядатиметься питання, а також особа, стосовно якої вирішується питання, чи особа, що подала заяву, скаргу (частина друга).
Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і заявленим до початку розгляду відповідного питання, справи. Заявляти відвід (самовідвід) після початку розгляду питання, справи дозволяється лише у виключних випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) не могло бути відомо до початку розгляду (частина четверта).
Рішення про відвід (самовідвід) ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП чи її органу, шляхом голосування в нарадчій кімнаті, за відсутності члена ВРП, питання про відвід (самовідвід) якого вирішується (частина п`ята).
60.           Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти висновку, що повноважність ВРП як колегіального органу Законом № 1798-VIII пов`язується безпосередньо з якісним (складення присяги, неупередженість, безсторонність) та кількісним (число призначених членів і тих, які беруть участь у розгляді питання) критеріями.
61.           Вирішення питання про відвід члену ВРП є процедурним питанням, пов`язаним, зокрема, з розглядом дисциплінарної справи та матеріалів щодо звільнення судді з посади, у тому числі за особливими обставинами, та у разі неможливості члена ВРП брати участь в розгляді питання, яке вирішує ВРП, з підстав, визначених у статті 33 Закону № 1798-VIII, це безпосередньо впливає на кількісний склад ВРП та відповідно на його повноважність.
62.           Неможливість будь-якого члена ВРП брати участь у розгляді певного питання через його відвід (самовідвід) вирішується відповідно до частини п`ятої статті 33 
Закону № 1798-VIII більшістю членів ВРП, якщо буде встановлено обставини, визначені частиною першою цієї статті.
63.           Дослідженням матеріалів справи встановлено, що ВРП ухвалами від 6 серпня 2024 року відмовила в задоволенні заяв судді ОСОБА_1. про відвід голові ВРП Усику Г. І. та членам ВРП Мельнику О. П. , Боковій Ю. В. , Бурлакову С. Ю. , Кандзюбі О. В. , Ковбій О. В. , Котелевець А. В. , Морозу М. В. , Плахтій І. Б. , Саліхову В. В. , Сасевичу О. М., Лук`янову Д. В. , оскільки не встановила, що вони особисто, прямо чи побічно заінтересовані у результаті розгляду справи, або інших обставин, що викликають сумнів у їх неупередженості.
Ці ухвали Рада мотивувала, з поміж іншого, тим, що підстав для відводу членів ВРП, визначених статтею 33 Закону № 1798-VIII, немає; фактів, що члени ВРП, яким заявлено відводи, особисто, прямо чи побічно зацікавлені в результаті розгляду дисциплінарної справи, або інших обставин, що викликають сумнів у їх неупередженості, не встановлено; доказів, які б свідчили про такі факти, не надано. Тексти ж інтерв`ю, на які посилався суддя ОСОБА_1., пленарним складом ВРП не обговорювались та не погоджувались, відтак інші члени ВРП не можуть вважатись співавторами цих інтерв`ю.
64.           З приводу мотивів, якими скаржник обґрунтовує свої сумніви у повноважності складу ВРП, який ухвалив оспорюване рішення, Велика Палата Верховного Суду вважає, що самі собою наведені ним обставини за відсутності конкретних доказів чи фактів, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати про небезсторонність голови та членів ВРП, вочевидь є недостатніми для висновку про неможливість їх участі в розгляді у складі ВРП будь-якого питання щодо ОСОБА_1 , зокрема й питання його звільнення з посади судді.
65.           Водночас рішення ЄСПЛ від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», на яке скаржник покликається в апеляційній скарзі, є нерелевантним до обставин цієї справи, оскільки у зазначеному рішенні висновку про незаконний та небезсторонній суд ЄСПЛ дійшов за встановлених обставин, що ухваленню рішень про звільнення заявника передувало висловлення посадовими особами (які брали участь у прийнятті цих рішень) своєї позиції щодо підстав для звільнення заявника, які до того ж були ініціаторами його звільнення, однак за обставинами цієї справи жоден із членів ВРП не надавав власної оцінки діям судді ОСОБА_1 , які стали підставою для його звільнення з посади.
66.           Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/18/24. 
67.           З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду погоджується з мотивами, з яких суд першої інстанції відхилив доводи позивача про неналежний та формальний розгляд порушеного позивачем питання про відвід членів ВРП.
68.           Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оспорюваного рішення, надавши оцінку доводам скаржника про те, що це рішення було прийняте неповноважним складом ВРП.
69.           Оцінюючи спірне рішення в аспекті його відповідності пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.
70.           Як установив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для звільнення позивача з посади судді було рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24 «Про притягнення судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», залишене без змін рішенням ВРП від 18 липня 2024 року № 2218/0/15-24, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади з огляду на встановлення в його діях складу дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; визнання судді винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, у випадках, установлених законом). 
71.           У цьому контексті варто зауважити, що в оспорюваному рішенні ВРП є висновок про те, що дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 здійснене з дотриманням процедури, встановленої законами № 1798-VIII і № 1402-VІІІ.
72.           Варто також зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 35 
Закону № 1798-VIII рішення Дисциплінарної палати ВРП може бути оскаржене до ВРП і така процедура оскарження чітко регламентована приписами КАС України та 
Законом № 1798-VIII. 
73.           До того ж рішення ВРП від 18 липня 2024 року № 2218/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24 про притягнення судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/18/24 (провадження № 11-194сап24) відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_1 на це рішення.
74.           Своєю чергою рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише ухвалюється на його підставі.
75.           Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
76.           За правилами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
77.           Таким чином, з урахуванням вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини щодо вчинення позивачем дій, які мали наслідком його звільнення за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, не потребують доказування, оскільки ці обставини встановлені під час ухвалення рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24 «Про притягнення судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
78.           Водночас суд під час перегляду рішення ВРП про звільнення судді за особливими обставинами не може давати оцінку обставинам та фактам, які були підставою для ухвалення рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
79.           Схожий висновок Велика Палата Верховного Суду викладала в постанові від 6 березня 2025 року у справі № 990/223/24.
80.           Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними доводи скаржника щодо невідповідності оспорюваного рішення вимогам пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII з огляду на недоведеність, як він вважає, підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки обставини вчинення позивачем дисциплінарних проступків встановлені в рішенні Першої Дисциплінарної палати ВРП від 17 червня 2024 року № 1839/1дп/15-24. При цьому позивач вичерпав встановлені чинним законодавством засоби оскарження рішення Дисциплінарної палати ВРП про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Оскільки рішення Дисциплінарної палати ВРП та рішення ВРП, якими кваліфіковано дії ОСОБА_1 як істотний дисциплінарний проступок та притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, переглянуті у судовому порядку та визнані законними і обґрунтованими, то правовідносини щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали стабільними (безспірними). Саме з такими обставинами відповідач пов`язував підстави ухвалення рішення про звільнення позивача з посади судді відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
81.           Отже, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюване рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
82.           За такого правового регулювання та встановлених обставин справи Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення від 6 серпня 2024 року № 2388/0/15-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді ВРП прийняла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому підстав для скасування цього рішення, в тому числі відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, немає. 
83.           Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
84.           Підсумовуючи викладене, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів, наведених представником позивача в апеляційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду висновує, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи повно та всебічно встановив обставини справи, що мають значення для її вирішення, і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Висновки за результатами розгляду скарги
85.           Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
86.           На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
87.       Частиною четвертою статті 317 КАС України встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
88.       Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки щодо розподілу судових витрат
89.       Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
90.       Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Староста Іван Іванович, залишити без задоволення. 
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 990/283/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач	 	 	Н. В. Шевцова	
Судді: 	О. О. Банасько	 	С. Ю. Мартєв	
 	О. Л. Булейко	 	К. М. Пільков	
 	І. А. Воробйова	 	Т. Г. Стрелець	
 	О. А. Губська	 	О. С. Ткачук	
 	А. А. Ємець	 	В. Ю. Уркевич	
 	В. В. Король	 	Є. А. Усенко	
 	О. В. Кривенда