ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1265/25                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Штульман І.В.,
суддів                              - Кобаля М.І.,
                                        - Черпака Ю.К., -
при секретарі                    - Григор`єві С.О.,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни на ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:

28 січня 2025 року адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна,- представник позивача ОСОБА_1 (далі - заявник; ОСОБА_1 ), звернулася в Чернігівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до                          ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач; військова частина НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 11 березня 2020 року по 01 жовтня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня           2020 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
- зобов`язати здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 11 березня 2020 року по 01 жовтня 2022 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання доказів проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 11 березня 2020 року по 01 жовтня 2022 року та звільнення позивача з військової служби.
10 лютого 2025 року, через підсистему "Електронний суд", на виконання вимог ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року, представником позивача направлено до суду довідки про проходження служби позивачем у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі №620/1265/25 за позовною заявою ОСОБА_1 (а.с.24).
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 знову залишено без руху (а.с.25), позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску за період з 02 жовтня 2023 року по 28 січня 2025 року, засвідчених належним чином.
24 лютого 2025 року, через підсистему "Електронний суд", адвокатом Єрьоміною В.А. подано до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої представник позивача просив врахувати, що відповідач не інформував ОСОБА_1 про складові грошового забезпечення, врахувати, що спірні правовідносини виникли до 19 липня 2022 року, а тому строк звернення на ці правовідносини не поширюється.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від   04 березня 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Єрьоміна В.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що на спірні правовідносини щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення за період з 11 березня 2020 року по 01 жовтня       2022 року розповсюджуються положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року), відтак, право позивача ОСОБА_1 на звернення до суду із цим позовом за вказаний період не обмежується будь-яким строком.
За приписами частини першої статті 309 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. 
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. 
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня        1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 заперечує у задоволенні апеляційної скарги представника позивача у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини другої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року - скасувати, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення у належному розмірі у період проходження ним служби з 11 березня 2022 року по 01 жовтня 2022 року.
Приймаючи ухвалу, 04 березня 2025 року Чернігівський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що заявник ОСОБА_1 пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, оскільки отримавши грошове забезпечення у 2020 році, він звернувся з даним позовом лише у січні 2025 року.
За правилами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватися з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності з 19 липня        2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,   у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
06 квітня 2023 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: "До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності".
Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 Кодексу законів про працю України застосовано Верховним Судом у постановах від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23, від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23.
Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що оскільки предметом спору в цій справі є бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у належному розмірі у період проходження ним служби з 11 березня 2022 року по 01 жовтня 2022 року то застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В матеріалах справи міститься лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 жовтня 2024 року №09/14124-24, надано особисті картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 2020 - 2022 роки (а.с.10-13).
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до цих правовідносин положення частини другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону      №2352-IX, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом.
За змістом частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної В.А. та скасування ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , вважаючи за необхідне направити справу №620/1265/25 до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни,- представника позивача ОСОБА_1 , - задовольнити.
Ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі №620/1265/25 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - скасувати. 
Справу №620/1265/25 направити до того ж суду першої інстанції - для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман

Судді:                                                                                          М.І. Кобаль 

                                                                                                    Ю.К. Черпак