Номер провадження: 22-ц/813/1724/25 
Справа № 493/1205/21
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – товариство з обмеженою відповідальністю «Ольвія ЛТД», ОСОБА_2 , Балтська міська рада Одеської області, державний реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна
третя особа – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кот Дмитро Геннадійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли
на рішення від 05 Балтського районного суду Одеської області червня 2024 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ольвія ЛТД», ОСОБА_2 , Балтської міської ради Одеської області, державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Дмитра Геннадійовича про визнання незаконним та скасування рішення Балтської міської ради Одеської області, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним свідоцтва, визнання недійсним договору купівлі-продажу та припинення права власності

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вєлєв І.І. звернувся до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 26.01.1998 року являється власником 13/25 частини житлового будинку. Відповідно до п. 1 договору ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 13/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці 706 кв.м з відповідними господарськими спорудами, який зареєстрований у районному бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 3294, кн. 22, стор. 253.
Власником іншої частини, а саме 12/25 (60.5 кв.м) являється ОСОБА_2 , яка була продана йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Ольвія ЛТД» (на далі ТОВ «Ольвія ЛТД»), всупереч його переважного права на купівлю цієї частини домоволодіння, що передбачено ст. 362 ЦК України.
Крім іншого зазначив, що ні частина ОСОБА_1 , ні частина ОСОБА_2 не були виділені в натурі, хоча будинок знаходиться у спільній частковій власності, будь яких договорів між ними щодо виділення часток в натурі укладено не було, судові рішення з цього приводу відсутні, у зв`язку з чим не можливо визначити яка саме частина домоволодіння належить ОСОБА_2 .
Враховуючи, що будинок перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продаж 60.5 кв.м будинку ТОВ «Ольвія ЛТД» останньому порушує права ОСОБА_1 , оскільки ТОВ «Ольвія ЛТД» одноособово розпорядилося спільним майном, не узгодивши питання продажу з ОСОБА_1 .
На думку позивача, з вищевказаних підстав Виконавчий комітет Балтської міської ради Одеської області прийняв незаконне рішення № 292 від 22.12.2009 року «По оформлення права власності і видачу свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення аптеки, розташованої по АДРЕСА_1 , ТОВ «Ольвія ЛТД», як таке, що порушує право ОСОБА_1 як власника 13/25 частин домоволодінні, оскільки право спільної часткової власності не припинено. З цих же підстав підлягає скасуванню, видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 видане Балтською міською радою 29.12.2009 року.
Крім того, позивач зазначив, що реєстрація права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Ольвія ЛТД», була проведена протиправно, з огляду на те, що свідоцтво видане на підставі незаконного рішення. Державний реєстратор не здійснив належним чином перевірку документів, не отримавши інформацію про те, що будинок знаходиться у спільній частковій власності його та ТОВ «Ольвія ЛТД» та без виділу в натурі визначити частку кожного неможливо, протиправно вчинив реєстраційну дію.
Тому, позивач просив припинити право власності ТОВ «Ольвія ЛТД» на нежитлові приміщення площею 60.5 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Просив також визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.06.2022 року, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Котом Д.Г., укладеного між ТОВ «Ольвія ЛТД» та ОСОБА_2 та припинити його право власності на нежитлові приміщення загальною площею 60,5 кв.м які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Балтського районного суду Одеської області червня 2024 року ухвалено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Ольвія ЛТД», ОСОБА_2 , Балтської міської ради Одеської області, державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Дмитра Геннадійовича про визнання незаконним та скасування рішення Балтської міської ради Одеської області, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним свідоцтва, визнання недійсним договору купівлі-продажу та припинення права власності – відмовити в повному обсязі.

Суд першої інстанції керувався тим, що недоведеність, а отже відсутність порушення права позивача, тягне за собою відмову у його захисті судом і, відповідно, має наслідком відмову у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Танірвердієв А.Д. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 05.06.2024 у справі № 493/1205/21, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені у судах двох інстанцій витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ОЛЬВІЯ ЛТД» за участі Балтської міської ради Одеської області фактично виділено у натурі частину нерухомого майна, яке належало ОСОБА_1 і ТОВ «ОЛЬВІЯ ЛТД» на праві спільної часткової власності, без відома ОСОБА_1 та у спосіб, що суперечить законам України, і як наслідок - подальші реєстраційні дії і продаж утвореного об`єкта також є незаконними.
Суд першої інстанції за відсутності будь-якого правового підґрунтя і належного мотивування ототожнив поняття «визначення часток у праві спільної часткової власності» і «виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності», що призвело до хибного висновку про виділення часток домоволодіння в натурі.
Визначений усно співвласниками режим користування будинком жодним чином не впливає на право власності на таке нерухоме майно.
Щодо строку позовної давності, у скарзі наголошується, що три роки минуло лише щодо вимог про скасування рішення Балтської міської ради Одеської області і визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, однак, матеріали справи № 493/1205/21 не містять доказів обізнаності скаржника про вчинення відповідачами у 2009 році незаконних дій. Тому, строк позовної давності не пропущений, оскільки скаржник дізнався про порушення своїх прав саме у 2020 році.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У поданих відзивах на апеляційну скаргу представник ТОВ «Ольвія ЛТД» адвокат Чубко І.А., представник позивача  ОСОБА_2  адвокат Бузовський О.І. просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Танівердієв А.Д. надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник ТОВ «Ольвія ЛТД» адвокат Чубко І.А. у судовому засіданні та представник позивача  ОСОБА_2  адвокат Бузовський О.І. у судовому засіданні в режимі відеоконференції, надали пояснення, в яких зазначили, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Третя особа – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кот Д.Г., представник Балтської міської ради Одеської області надали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до договору дарування 26.01.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області серії ААК № 756034, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 13/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 706 кв.м, з відповідними господарськими побудовами (т.1 а.с.13) та зареєстровано в Балтському районному бюро технічної інвентаризації 30.01.1998 року за № 1189. Відповідно до технічного паспорту на момент укладення договору дарування домоволодіння було поділено на квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (т.1 а.с.14-16).
29.10.2002 року відбулася реєстрація договору купівлі-продажу будинку, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 придбав 12/25 частин цілого житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 706 кв.м, та зареєстровано в Балтському районному бюро технічної інвентаризації 28.01.2003 року за № 3486. (т.2 а.с. 33).
ОСОБА_1 , як співвласник, відмовився від першочергового права на придбання частини будинку, про що власноручно написав заяву 29.10.2002 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С. (т.3 а.с. 120).
В результаті укладених угод ОСОБА_6 та ОСОБА_1 стали співвласниками зазначеного домоволодіння. з яких 13/25 частин житлового будинку з господарчими спорудами належало ОСОБА_6 , а 12/25 частин житлового будинку з господарчими спорудами належало ОСОБА_1 
30.01.2003 року відбулася реєстрація договору купівлі-продажу будинку, відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а ТОВ «Ольвія ЛТД» придбало 12/25 частин цілого житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 706 кв.м, та зареєстровано в Балтському районному бюро технічної інвентаризації 31.01.2003 року за № 201. (т.2 а.с. 43-44).
ОСОБА_1 , як співвласник, відмовився від першочергового права на придбання частини будинку, про що власноручно написав заяву 30.01.2003 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С. (т.3 а.с. 121).
В подальшому, за заявою директора ТОВ «Ольвія ЛТД» про зміну статусу житлового користування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , виконавчим комітетом Балтської міської ради проведена робота по обстеженню частини житлового будинку, в результаті чого було прийнято рішення № 87 від 17.04.2006 року «Про відміну статусу житлового користування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 » площею 47,2 кв.м. Зазначеним рішенням житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 47,2 м2 визнано непридатним до проживання та надано статус нежитлового користування. Обстеживши частину житлового будинку 14.03.2006 року комісія Балтськї міської ради Одеської області констатувала, що будівля складається з двох кімнат та має окремий вхід, що дає можливість використовувати під комерційні цілі. (т.2 а.с.51-52).
В період часу з 2007 року по 2008 рік на замовлення ТОВ «Ольвія ЛТД» була підготовлена технічна документація на приміщення по АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с. 54-62) та на підставі технічного висновку архітектурно-планового бюро КП Одеської обласної ради від 11.07.2008 року № 41/а (т.1 а.с. 75-97), на підставі висновку відділу регіонального розвитку, будівництва та архітектури № 13-13/06 від 24.09.2008 року (т.2 а.с. 64), висновку експертизи сектору з питань наглядово-профілактичної діяльності Балтського РВ від 20.11.2008 року, виконавчий комітет Балтської міської ради своїм рішенням № 292 від 22.12.2009 року дозволив ТОВ «Ольвія ЛТД» оформити право власності на нежитлове приміщення аптеки, розташованої по АДРЕСА_1 , а начальнику Балтського РБТІ видати свідоцтво про право власності (т.1 а.с. 23).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Судовим розглядом встановлено, що 21.12.2009 року ТОВ «Ольвія ЛТД» звернулося до Балтської міської ради із заявою про надання дозволу на отримання свідоцтва про право власності на аптеку № 1, а саме на реконструйовані ними нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , якими товариство володіло та використовувало та які ними були придбані у ОСОБА_6 в 2003 році.
До заяви були додані документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчували відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, а саме: технічний висновок архітектурно-планового бюро від 11.07.2008 року № 41-а, висновок відділу регіонального розвитку, будівництва та архітектури Балтської райдержадміністрації від 24.09.2008 року № 13-13/06, висновок експертизи сектору з питань наглядово-профілактичної діяльності Балтського РВ від 20.11.2008 року № 2/545.

Відповідно до п.п. 10 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції чинній 22.12.2009 року до повноважень виконавчих органів сільських селищних міських рад належали повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об`єктів нерухомості майна незалежно від форм власності.
Враховуючи вищенаведене виконкомом Балтської міської ради було прийнято рішення від 22.12.2009 року № 292, яким оформлено право власності за ТОВ «Ольвія ЛТД» на нежитлові приміщення аптеки, розташовані по АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту придбання ОСОБА_1 13/25 частин домоволодіння, тобто з 26.01.1998 року він знав і прийняв такий стан речей, відповідно до якого домоволодіння було поділено на дві частини з яких 13/25 належала йому, а 12/25 переходила у власність від одного господаря до іншого за його письмової відмови від першочергового права на придбання іншої частини домоволодіння, що підтверджується заявами ОСОБА_1 від 29.10.2002 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С. (т.3 а.с. 120) та від 30.01.2003 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С. (т.3 а.с. 121). Крім того, сам факт дарування ОСОБА_1 13/25 частин домоволодіння передбачав визначення конкретних приміщень дарувальником ОСОБА_3 які передаються ОСОБА_7 в іншому випадку були би порушені права осіб які володіли на той час 12/25 частинами домоволодіння, якими являлися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до технічного паспорту на момент укладення договору дарування домоволодіння було поділено на квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (т.1 а.с.14-16).
Також, судом встановлено, що з моменту придбання ТОВ «Ольвія ЛТД» 12/25 частин домоволодіння ОСОБА_1 здійснював свою підприємницьку діяльність в іншій частині будинку. Частини будинку були виділені в натурі ще до придбання ТОВ «Ольвія ЛТД» своєї частки, мали окремі входи, окреме опалення та електропостачання, ОСОБА_1 не виявляв інтересу до частини домоволодіння що належало ТОВ «Ольвія ЛТД» та не опікувався ним. Дану обставину не оспорює і ОСОБА_1 .
До того ж, свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні надала пояснення, що при оформленні документів для переведення частки домоволодіння, якою володіло ТОВ «Ольвія ЛТД» з житлового в нежитлове, вона приходила до ОСОБА_1 та робила копії документів, пояснюючи при цьому для чого, з чого суд робить висновок, що ОСОБА_1 , знав чи міг знати про обставини надання частині приміщення статусу нежитлового.

Так, воскарженому рішенні місцевий суд зробив висновок, що позивачне обґрунтував, яким саме чином рішення Балтської міської ради від 22.12.2009 року № 292, яке не стосується самого позивача, порушують йогоправа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/179, дійшла наступного висновку: «Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 цього Кодексу).
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Правова позиція щодо тлумачення поняття «законний інтерес» викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17.
У цій постанові Суд звернув увагу на те, що заінтересованість позивача повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.
Проаналізувавши зазначені правові норми, Верховний Суд у згаданій постанові визначив, що законний інтерес має такі ознаки:
(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;
(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;
(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;
(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її");
(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачне обґрунтував, яким саме чином рішення Балтської міської ради від 22.12.2009 року № 292, яке не стосується самого позивача, порушує йогоправа і яким чином, скасування зазначеного рішенняпоновить такі права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог  ОСОБА_9 .

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перший протокол Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, Закону України «Про міжнародні договори України» застосовується національними судами України як частина національного законодавства.

Отже, з огляду на те, що ТОВ «Ольвія ЛТД»постійно та відкрито користується 12/25 частинами будинку з 29.10.2002 року, використовуючи як нежитлове приміщення аптеки, апеляційний суд,при вирішені спору, вважає можливим застосувати практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 29.01.2013 у справі «Zolotas v. Greece» зазначено, що інститут строків давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати правову певність, встановлюючи межу для дій або ж перешкоджаючи несправедливості, яка могла б бути скоєна, якби суди мали ухвалювати рішення щодо подій, які відбулися у далекому минулому.
Відповідно до п. 45 Справа «Бочаров проти України» (заява №21037/05)наголошено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey) [ВП], заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII).
Також, щодо права фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном, колегія суддів зазначає.
У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Вєренцов проти України», «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Булвес» АД проти Болгарії», «Трегубенко проти України») … на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «Індивідуальний і надмірний тягар».
Також, рішенням «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав відповідне майно, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли, залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко