КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И  
14 травня 2025 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/8657/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі адвоката Хайнацької О. В., в інтересах  ФОП ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_4.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хайнацької Оксани Федорівни, яка діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ,
на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Гончарука В. П.
від 21 січня 2025 року
у цивільній справі № 755/3215/24 Дніпровського районного суду міста Києва
за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2024 р. позивач звернувся в суд із позовом про стягнення з ОСОБА_2 100 912 грн за ремонт автомобіля Opel Zafira Tourer (д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ) згідно з нарядом-замовленням № СТ-К-029974 від 17.05.2023.
У позові, посилаючись на усний договір підряду, укладеного 17.05.2023 між СТО «Катрін» (ФОП ОСОБА_1 ) та власником авто ОСОБА_2 , позивач просив стягнути витрати, пов`язані з виконаними роботами. 
Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що 17.05.2023 ОСОБА_2 передав автомобіль на СТО для діагностики та ремонту. 
23.05.2023 відповідач був поінформований про виявлені несправності та вартість їх усунення, на що дав згоду.
Протягом травня-червня 2023 року СТО виконувало ремонтні роботи, неодноразово узгоджуючи їх хід та додаткові витрати з відповідачем.
11.09.2023 ОСОБА_2 висловив бажання зупинити ремонт, але так і не з`явився для врегулювання питання.
27.11.2023 відповідач прибув на СТО, щоб забрати авто, але не оплатив послуги.
Наступного дня автомобіль зник з території СТО, про що було заявлено в поліцію.
Позивач стверджує, що оскільки власником автомобіля є ОСОБА_2 , а роботи були виконані за його згодою, виникли цивільні правовідносини за договором підряду, що зобов`язують відповідача сплатити вартість ремонту.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у позові відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Хайнацька О. Ф., яка діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував заяву позивача від 15.03.2024 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, що позбавило позивача можливості повноцінно довести свою позицію та надати додаткові докази, включаючи допит свідків.
Стверджує, що позивача не було повідомлено про надходження відзиву відповідача на позовну заяву від 21.03.2024, що позбавило його можливості подати відповідь на відзив. Суд прийняв відзив до уваги, попри відсутність доказів надсилання його копії позивачу. Суд не розглянув клопотання позивача від 17.12.2024 та 19.01.2025 про прискорення розгляду справи. У протоколі судового засідання від 21.01.2025 взагалі відсутня згадка про позивача та його позицію.
Також зазначає, що суд першої інстанції визнав докази, надані позивачем (аудіофіксації, скріншоти розмов, копії актів виконаних робіт, видаткові накладні), неналежними, що суперечить дійсності. Вважає, що суд недостатньо всебічно проаналізував обставини справи, віддавши перевагу твердженням відповідача, а не зібраним доказам, та дійшов помилкового висновку, що послуги з ремонту автомобіля надавались ТОВ «Катрін Транс Груп», хоча в наряді-замовленні № СТ-К-029974 від 17.05.2023 такої згадки немає.
Окрім іншого вказує на те, що суд не застосував норми цивільного законодавства, що регулюють договірні зобов`язання (ст. 509, 526, 530 ЦК України), та не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків рішення обставинам справи.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує на те, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2025 про відмову в задоволенні позову є законним та обґрунтованим, і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
ОСОБА_2 погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності потреби у свідченнях осіб, запропонованих позивачем, оскільки він сам визнає факт звернення до СТО «Катрін» та згоду на проведення досліджень і оплату послуг у разі відновлення технічної справності автомобіля. Водночас, він не впевнений, що спілкувався саме з цими особами, оскільки вони не надавали документів, що підтверджують їх особу чи повноваження.
Відповідач зазначає, що звертався за послугами з ремонту автомобіля до СТО «Катрін» за адресою м. Київ, вул. Уінстона Черчіля, 42Е, а не до ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Він підкреслює, що з документів позивача неможливо встановити зв`язок між СТО «Катрін» та ФОП ОСОБА_1 . Підпис ОСОБА_1 на наряді-замовленні № СТК-029974 від 17.05.2023 може свідчити лише про ознайомлення, але не про те, що він є стороною угоди, тим більше, що згаданий наряд-замовлення з боку виконавця не підписаний ОСОБА_3 , який там значиться. Також відповідач вказує на те, що квитанції про придбання запчастин виписані на ТОВ «Катрін Транс Груп», керівником якої є ОСОБА_1 , але зв`язок між цим ТОВ та СТО «Катрін» важко встановити через різні адреси. Відповідач вважає, що якщо ФОП ОСОБА_1 зазнав матеріальної шкоди, то він мав би позиватися до СТО «Катрін».
ОСОБА_2 також погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підтверджуючих документів виконання робіт з боку СТО «Катрін», оскільки йому жодного разу не пропонувалося з`явитися, оцінити якість робіт та підписати акт виконаних робіт. Він зауважує, що акти не були надіслані йому поштою, як це передбачено правилами діловодства.
Відповідач звертає увагу на те, що позивач сам визнає, що кінцевого результату ремонту автомобіля не вдалося досягти з причин, які не залежали від виконавця. Згідно зі ст. 855 ЦК України, підрядник не має права вимагати плати за роботу, якщо закінчення роботи стало неможливим без вини сторін. Він наголошує, що підрядник несе ризик випадкового знищення або пошкодження матеріалу та несе відповідальність за обраний спосіб виконання робіт та матеріали. Відповідач також посилається на ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що він, як споживач, мав би право на пеню за несвоєчасне виконання робіт (3% від вартості за кожен день прострочки), яка на момент подання позову могла б скласти понад 600 000 гривень, якщо термін ремонту становив 2 місяці, а прострочення до 19.02.2024 склало 217 днів. Він вважає, що якщо позивач вимагає відшкодування, то має визнати за собою обов`язок сплатити цю пеню.
Щодо доводів апеляційної скарги про непоінформованість позивача про матеріали справи, відповідач заявляє, що таке твердження позивача є маніпулятивними та не відповідає «Положенню про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи». Він зазначає, що ЄСІТС автоматично надсилає повідомлення користувачам про нові документи у справах та забезпечує електронне вручення документів. Відповідач стверджує, що ЄСІТС автоматично надіслала його відгук на позов, і йому не повідомлялось про відсутність електронного кабінету у будь-якого учасника справи. Він дивується, чому представник позивача, будучи професійним адвокатом, не побачила документ у власному Електронному кабінеті ЄСІТС. Відповідач вважає, що сторона позивача зловживає процесуальними нормами, щоб ввести суд в оману щодо поінформованості про матеріали справи.
ОСОБА_2 просив розглядати справу без його безпосередньої участі через інвалідність ІІІ ступеню, отриману внаслідок бойових дій, що протипоказана до значних психоемоційних навантажень.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Хайнацька О. В., в інтересах ФОП ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Представник відповідача ОСОБА_4. проти апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Хайнацької О. В., в інтересах ФОП ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_4   дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (див. пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 865ЦК України).
До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частина третя статті 865 ЦК  України).
Відповідно до статті 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.
Відповідно до статті 870 ЦК України за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором.
Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у квитанції або іншому документі, що видається підрядником при укладенні договору побутового підряду, вказуються точне найменування матеріалу, його кількість і оцінка, здійснена за погодженням сторін ( статті 871 ЦК України).
Згідно зі статтею 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 17.05.2023 о 18:21 год. на СТО (автосервіс) «Катрін», що розташований за адресою Червоноткацька 42Е в м. Києві, де здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомив про виникнення несправності в його транспортному засобі та виявив прохання прийняти на ремонт автомобіль - Opel zafira tourer VIN НОМЕР_2 з державним номером НОМЕР_1 . 
В той же день, 17.05.2023 працівниками СТО «Катрін» проводилось оформлення попереднього наряд-замовлення на ремонт автомобіля - Opel zafira tourer VIN  НОМЕР_2 з державним номером НОМЕР_1 після чого відповідач залишив автомобіль на діагностування.
Таким чином, між сторонами була досягнута домовленість в усній формі про здійснення позивачем робіт, щодо ремонту автомобіля Opel zafira tourer VIN НОМЕР_2 з державним номером НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 . 
Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач зазначив, що саме ним виконано наступні роботи згідно наряду-замовлення СТ-К-029974 від 17.05.2023 щодо ремонтно - відновлювальних робіт автомобіля, а саме: діагностика запуску ДВЗ, діагностика течії мастила ДВЗ, зняття/встановлення захисту двигуна, комп`ютерна діагностика, заміна паливних магістралей, зняття/ встановлення клапанної кришки, зняття/встановлення клапану EGR, зняття/ встановлення ТНВД, зняття/встановлення паливної рампи, зняття/встановлення подушки ДВЗ, зняття/встановлення колектора спускного, зняття/встановлення дроселя, заміна датчику положення колінчастого, зняття/встановлення ланцюга ГРМ, заміна комплекта ланцюга ДВЗ, зняття/встановлення приводу генератора +, розбірка/збірка підмоторного відсіку, зняття/встановлення паливних форсунок, ревізія каналів паливоподічі, діагностика паливних форсунок, транспортні витрати, нова пошта, програмування паливної апаратури, транспортні витрати, ремонт паливних форсунок.
Також позивач стверджував про понесені ним витрати на запасні частини та матеріали: рукавиці, груша для прокачки дизеля, розчинник 646, очисник карбюратора mannol 400 мл., паливний насос високого тиску (ТНВД), очисник-знежирювач mannol 600 мл., ущільнююче кільце, рукавички (слюсарні), фіксатор різьби mannol fix-gewinde 10 мл., медьні шайби, датчик числа обертів, очисник-знежирювач eurol brake cleaner, метизна продукція, ущільнювальне кільце, гідрокомпенсатор, прокладка клапанної кришки, заспокоювач ланцюгів.
Крім того, позивач вказував, що при укладенні договору підряду між СТО «Катрін» та ОСОБА_2 ціна роботи по ремонту автомобіля, належного відповідачу, не була визначена, всі питання щодо узгодження ціни обговорювались в телефонній розмові поступово, нащо відповідач надавав свою згоду.
Позивач, стверджує, що відповідачем не було сплачено у повному обсязі за виконані ним роботи, щодо яких було досягнуто усної домовленості.
Відмовляючи у позові ФОП ОСОБА_1 про стягнення 100 912 грн за ремонт автомобіля Opel Zafira Tourer, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних доказів того, що саме він виконував роботи, оскільки послуги надавалися ТОВ «Катрін Транс Груп», а зв`язок між ними не підтверджено. Також у справі відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт та докази самостійного придбання позивачем запчастин. Надані позивачем електронні докази (скріншоти переписок у Viber та аудіозаписи) були визнані неналежними та недопустимими, оскільки вони не дозволяють ідентифікувати осіб, містять фрази, вирвані з контексту, та не захищені від змін. Отже, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).
Суд першої інстанції правильно кваліфікував відносини сторін як договір побутового підряду. Відповідно до статті 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Однак, позивач не надав належних та достовірних доказів того, що саме він (ФОП ОСОБА_1 ) виконував роботи з ремонту автомобіля відповідача. 
Наряд-замовлення № СТ-К-029974 від 17.05.2023, на яке посилається позивач, не містить реквізитів ФОП ОСОБА_1 , а лише назву СТО «Катрін», що не дає змоги однозначно ідентифікувати виконавця послуг саме як позивача у справі.
Апеляційний суд вважає, що ненадання позивачем актів приймання-передачі виконаних робіт, не дозволяє підтвердити факт виконання робіт, їх обсяг та узгодження із замовником, й свідчить про відсутність належного документального оформлення завершення робіт та їх передачі замовнику. Навіть зважаючи на твердження про те, що замовник самовільно забрав автомобіль, позивач мав обов`язок скласти акти виконаних робіт та вжити всіх можливих заходів для їх пред`явлення відповідачу і належного підписання, чого зроблено не було.
Також позивачем не підтверджено доказами, що ним самостійно придбавалися запчастини для ремонту автомобіля, а квитанції про придбання запчастин були виписані на ТОВ «Катрін Транс Груп», що не є стороною у справі, і зв`язок між цим ТОВ та позивачем не встановлено.
Щодо електронних доказів (скріншотів переписок та аудіозаписів), колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вони не є належними та допустимими доказами. Роздруківки електронного листування не можуть вважатися електронним документом без електронного підпису. Аудіозаписи не дозволяють ідентифікувати осіб та не містять повної та вичерпної інформації про предмет доказування.
Таким чином, позивачем не надано належного обґрунтування позову та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог, що призводить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позову. Засади змагальності сторін у цивільному судочинстві покладають тягар доказування на сторони, а суд не зобов`язаний вважати доведеною обставину, про яку стверджує сторона, допоки її не спростовано належними доказами.
 
Доводи апеляційної скарги про непоінформованість позивача про надходження відзиву відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими. Дійсно, у матеріалах справи відсутня квитанція, яка б підтверджувала надсилання відповідачем копії відзиву позивачу у встановленому порядку через підсистему «Електронний суд». Проте, сам відзив на позовну заяву був поданий відповідачем до суду 21.03.2024 та зареєстрований в системі «Електронний суд», про що позивач, як зареєстрований користувач, отримав автоматичне повідомлення. 
За змістом «Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи», користувачі зобов`язані вносити повну та актуальну інформацію до Електронного кабінету та невідкладно після створення, отримання або зміни такої інформації. Доступ до підсистем ЄСІТС здійснюється за допомогою Електронного кабінету після обов`язкової реєстрації або автентифікації. ЄСІТС автоматично надсилає матеріали справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників. У випадку, коли інший учасник має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів.
Таким чином, позивач мав реальну можливість перевірити, який документ отримано судом, та ознайомитись із його змістом безпосередньо у своєму електронному кабінеті. Зволікання позивача з ознайомленням з матеріалами справи, адже клопотання про прискорення розгляду справи було подано лише у грудні 2024 року, тобто значно пізніше надходження відзиву, свідчить про його процесуальну бездіяльність. Зазначені обставини не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Щодо бажання позивача розглядати справу в порядку загального позовного провадження, а не спрощеного без виклику сторін, апеляційний суд також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, діяв у межах наданих йому повноважень, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення. Можливість розгляду справи у такому порядку визначається судом, який враховує характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників тощо, якщо це не вимагає проведення підготовчого провадження та/або судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин.
Подання позивачем клопотання про перехід до загального позовного провадження не зобов`язує суд автоматично його задовольняти. Таке рішення приймається судом на підставі оцінки всіх обставин справи та обґрунтування необхідності такого переходу. 
В даному випадку, позивач, посилаючись на необхідність детального розгляду спору та допиту свідків, не надав достатніх аргументів, які б свідчили про те, що справа не є малозначною або її складність вимагає обов`язкового переходу до загального провадження. При цьому колегія суддів зауважує, що ключовою причиною відмови у задоволенні позову стала саме неспроможність позивача надати належні та допустимі докази, а не обраний порядок судового провадження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Хайнацької Оксани Федорівни, яка діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений  02 червня 2025 року. 
 
Судді:                                                                                                                    Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                               Т. О. Писана
 
                                                                                                                               Д. Р. Гаращенко