ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/44513/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 червня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                      Оксененка О.М.,
суддів:                                                            Кузьменка В.В.,
                                                                 Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 10.07.2024 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як здобувачу вищої освіти, який навчається за денною формою здобуття освіти і здобуває рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»;
-          зобов`язати відповідача розглянути заяву від 10.07.2024 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за наслідком розгляду цйієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або вмотивовану відмову в її наданні.
Разом з позовою заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі його відділам і комісіям, вчиняти дії щодо переміщення/призову/мобілізаційних заходів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до навчального центру та/або військової частини, з метою проходження ним військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову без розгляду.
Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення, а справу (заяву про забезпечення позову) направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до заяви про забезпечення позову був доданий документ про сплату судового збору у належному розмірі, відтак суд першої інстанції міг та мав можливість перевірити зарахування до спецфонду, що вказує про протиправність винесеної ухвали.
Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Повертаючи заяву про забезпечення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про забезпечення позову, позивачем не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вимоги, які застосовуються до заяви про забезпечення позову. 
У силу вимог частини першої вказаної статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Частиною четвертою статті 152 КАС України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
У той же час, частиною сьомою статті 154 КАС України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу або подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.
Таким чином, у разі недотримання вимог статті 152 КАС України суд повертає без розгляду заяву про забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року заяву про забезпечення позову було повернуто без розгляду. 
Підставою для такого висновку слугувало те, що до заяви про забезпечення позову, позивачем не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
У той же час, до заяви про забезпечення позову позивачем було надано квитанцію про сплату судового збору від 07.10.2024 №L41Z-Y2UB-3DAE у сумі 908,40 грн.
У відповідності до статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Частиною десятою статті 169 КАС України передбачено, що заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.
Судом першої інстанції було надано оцінку наданій позивачем квитанції та зазначено, що квитанція про сплату судового збору від 07.10.2024, де у призначенні платіжної операції зазначено: « 101; НОМЕР_1 ; Судовий збір за позовом ОСОБА_2 , Київський окружний адміністративний суд, не може бути прийнята до уваги.
Крім того, судом першої інстанції було проведено перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, однак виявлено, що такий судовий збір згідно квитанції від 07.10.2024 має призначення платежу «Судовий збір за позовом ОСОБА_2 , Київський окружний адміністративний суд», у той час як позивачем у даній справі виступає ОСОБА_1 .
При цьому, вказаний ІНП НОМЕР_1 у призначенні платежу належить не ОСОБА_1 , який має ІПН НОМЕР_2 .
До того ж, така квитанція не містить посилання на номер справи, в межах якої відбулась сплата судового збору.
Так, постановою Правління Національного банку України №163 від 29.07.2022 затверджена Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг (далі за текстом - Інструкція), якою встановлені порядок   ініціювання та виконання платіжних операцій за рахунками користувачів платіжних послуг Правління Національного банку України.
Згідно пункту 38 Інструкції вбачається, що платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема «Призначення платежу».
Пунктом 41 Інструкції визначено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.
Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у пункті 41 розділу II цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками.
Таким чином, платіжна інструкція на безготівкове перерахування судового збору, додається до позовної заяви (заяви, скарги) і має містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.
При цьому, зазначення під час сплати судового збору до суду першої інстанції у призначення платежу прізвища позивача має виняткове значення для ідентифікації відповідної сплати судового збору за позовом чи заявою саме цієї особи, а не іншої.
Втім, позиція скаржника грунтується на тому, що ним до заяви було надано квитанцію про сплату судового збору від 09.10.2024 №5RA8-Y4E5-QR4E.
Однак, вказана квитанція від 09.10.2024 у сумі 1211,20 грн була надіслана до суду засобами поштового зв`язку 10.10.2024 та зареєстрована в суді 03.12.2024 на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністратиного суду від 30.09.2024 про залишення без руху саме позовної заяви, а не для заяви про забезпечення позову, про що зазначено позивачем у супровідному листі від 09.10.2024.
До того ж, вказана квитанція від 09.10.2024 також має призначення платежу « 101; НОМЕР_1; Судовий збір за позовом ОСОБА_2 , Київський окружний адміністративний суд», у той час як позивачем у даній справі виступає ОСОБА_1 .
При цьому, вказаний ІНП НОМЕР_1 у призначенні платежу належить не ОСОБА_1 , який має ІПН НОМЕР_2 .
Таким чином, враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про повернення без розгляду заяви про забезпечення позову є правильним.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                  О.М. Оксененко 

Судді                                                              В.В. Кузьменко

                                                                                Є.В. Чаку