Справа № 161/7362/24 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/921/25  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 липня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
       представника позивача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2025 року, 
                                       В С Т А Н О В И В:
       У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.
16 серпня 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Симчук Н. В. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. Просив суд закрити провадження в цивільній справі № 161/7362/24 у зв`язку відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем добровільно виготовлено технічну документацію, за наслідками якої змінено периметр та конфігурацію його земельної ділянки, внаслідок чого накладка спірних земельних ділянок відтепер відсутня.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_3 , подану в його інтересах представником адвокатом Симчуком Н. В., про закриття провадження у справі задоволено повністю.
Провадження в цивільній справі № 161/7362/24 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бем Ю. Ю., до ОСОБА_3 , Торчинської селищної ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку закрито.
Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає її такою, що порушує її особисті права на захист порушеного права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувану ухвалу суду було прийнято без з`ясування її позиції по справі, з повним ігноруванням наданих на адресу суду клопотань від представника позивача, які судом не взято до уваги під час прийняття даної ухвали суду. Звертає увагу апеляційного суду на те, що в обґрунтування клопотання представника відповідача Симчука Н. В. суд послався на твердження тільки сторони відповідача про відсутність предмета спору, оскільки відповідачем добровільно виготовлено технічну документацію, за наслідками якої змінено периметр та конфігурацію земельної ділянки відповідача, внаслідок чого накладка спірних земельних ділянок стала відсутньою. Жодних посилань на наявність матеріалів справи, які б свідчили про реальне вирішення спірного землекористування, в ухвалі суду не зазначено. Вважає, що помилковими є твердження суду першої інстанції про ненадання позивачем та її представником заперечень щодо заявленого відповідачем клопотання. Суд не взяв до уваги наявність поданого 20 листопада 2024 року її представником Бемом Ю. Ю. клопотання про призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи. Вказує, що, незважаючи на неодноразову особисту її явку до суду, її адвокату постійно надавалась відмова щодо його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з тих підстав, що ухвалою суду від 18 квітня 2024 року явку сторін та їх представників було визнано судом обов`язковою. Таким чином, вважає, що своїми діями суддя позбавив позивача на належний правовий захист та отримання правничої допомоги. Відхиляючи подані позивачем клопотання та доводи, суд помилково дійшов висновку про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Симчук Н. В. просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду без змін, зазначаючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, постановленою з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що покликання в тексті апеляції на те, що судом першої інстанції було допущено ряд процесуальних порушень, в тому числі порушення права на правничу допомогу позивача, є безпідставними, оскільки ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 17 червня 2024 року, а явку учасників справи та їх представників, відповідно до положень п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України, у всі без винятку судові засідання судом визнано обов`язковою, з метою надання особистих пояснень.
Двічі із 9-ти призначених підготовчих судових засідань особисто з`явилася позивачка, однак, у жодному із засідань не брав участі представник позивача. Саме тому доводи сторони позивача, що стосуються обмеження її права на правовий захист, неможливості ознайомитися чи будь-яким чином відреагувати на процесуальні заяви сторони відповідача, не заслуговують на увагу. 
Також зазначає, що позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, мотивуючи це тим, що земельна ділянка відповідача накладається на її земельну ділянку, у зв`язку з чим фактично просила суд скасувати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, яке він набув у встановленому законодавством порядку. Сторона відповідача не визнавала і не визнає пред`явлених вимог позивача, однак з метою уникнення будь-яких непорозумінь та суперечок між сторонами, з власної ініціативи відповідачем виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер: 0722886600:01:001:0008, що належить ОСОБА_3 . Із зазначеної технічної документації, зокрема із кадастрового плану земельної ділянки вбачається, що відповідачем змінено периметр, конфігурацію та розміщення земельної ділянки, тобто фактично «посунуто» власну земельну ділянку, з урахуванням як висновку №17 судової будівельно-технічної експертизи від 23.11.2022 року , так і заперечень позивача щодо меж земельних ділянок, і такі зміни внесені в Державний земельний кадастр. Відповідно, жодних накладень земельних ділянок на момент постановлення ухвали про закриття провадження у справі не могло існувати. Наведене свідчить про те, що на момент розгляду даної справи та на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення предмет спору відсутній, а тому провадження у справі підлягало закриттю, у зв`язку з чим сторона відповідача звернулася до суду з відповідним клопотанням. Між сторонами відсутні будь-які неврегульовані питання, що виникли в межах даної справи, оскільки сплачена сума судового збору відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернена позивачу за її клопотанням у разі закриття провадження у справі, а витрати на правову допомогу в даному випадку не підлягають до стягнення.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник Бем Ю. Ю., який брав участь в режимі відеоконференції, просили апеляційну скаргу задовольнити з підстав та доводів, наведених у ній.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить відповідна розписка про вручення рекомендованого повідомлення відповідачу та довідка про доставлення електронного документа в електронний кабінет адвоката. Отже, суд ухвалив розгляд справи проводити за їх відсутності, що не суперечить вимогам ст.372 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог і доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що сторони добровільно врегулювали виниклі між ними спірні правовідносини шляхом виготовлення відповідачем ОСОБА_3 технічної документації на належну йому земельну ділянку, за наслідками якої змінено її периметр та конфігурацію, і внаслідок чого накладка спірних земельних ділянок, та, відповідно, предмет спору відсутні, що є підставою для застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Звертаючись до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, яке суд задовольнив, відповідач ОСОБА_3 просив суд закрити провадження в цивільній справі № 161/7362/24 у зв`язку відсутністю предмету спору, оскільки ним добровільно виготовлено технічну документацію, за наслідками якої змінено периметр та конфігурацію його земельної ділянки, внаслідок чого накладка спірних земельних ділянок відтепер відсутня. Отже, з огляду на наведене, відповідач ОСОБА_3  вважав, що на момент розгляду справи (прийняття судового рішення) відсутній предмет спору, що унеможливлювало прийняття судом першої інстанції будь-якого рішення по суті справи, незалежно від обґрунтованості спору. Вказував, що між сторонами відсутні будь-які неврегульовані питання, що виникли в межах даної справи. 
Апеляційний суд не погоджується з аргументами відповідача з наступних міркувань.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди, тощо.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 зазначено, що прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
У постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі № 916/1042/22, від 10 квітня 2024 року у справі №754/11753/21, від 22 травня 2024 року у справі №204/1150/23 визначено, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, за умови, що між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Разом з тим, цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 «Підготовче провадження»  Розділу III "Позовне провадження")  та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 6 «Розгляд справи по суті» вказаного розділу).
Положеннями статті 189 ЦПК України встановлено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору  та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається  за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Таким чином, підготовче судове провадження - це стадія судового процесу,  що спрямована  на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі
і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме  її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, а саме: відмова від позову, визнання позову  та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України. 
Підстави ж для закриття провадження у справі, визначені у статті 255 ЦПК України, містяться в Главі 8 Розділу ІІІ Кодексу, тобто після закінчення стадії підготовчого провадження та переходу до стадії судового розгляду справи по суті .
Неодноразово Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 12 ЦПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
За таких обставин закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише  в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 № 638/3792/20).
Як видно з матеріалів даної справи, позивач просила суд визнати незаконним і скасувати рішення Торчинської селищної ради від 31.05.2021 № 8/37 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на цю земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 . Покликалась на те, що вона є власницею суміжної земельної ділянки площею 0,2397 га з 2006 року, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 063358. При виготовленні технічних документів на її ділянку у 2023 році було виявлено накладення на її ділянку земельної ділянки відповідача на 0,0193 га, у зв`язку з чим вважає порушено її права, які підлягають судовому захисту. 
Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року відкрито провадження у даній справі і вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Підготовче судове засідання було призначене на 17 червня 2024 року, визнано явку всіх учасників та їх представників обов`язковою у всі засідання. 
16 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів технічних документів із землеустрою та про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Підготовчі судові засідання не проводилися у зв`язку з неявкою в судові засідання учасників справи, зокрема представника позивача ОСОБА_2 особисто, та відмовою суду в задоволенні клопотань представника позивача проведенні відео конференцій за його участю.
20 листопада 2024 року представником позивача було надіслано до суду клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи та 21 листопада 2024 року – про витребування доказів у відповідача.
Однак, суд у підготовчому судовому засіданні 18 червня 2025 року за відсутності учасників справи, без вирішення заявлених стороною позивача клопотань, постановив ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, зазначаючи, що сторони добровільно врегулювали виниклі між ними спірні правовідносини, внаслідок чого предмет спору відсутній.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не додержався зазначених норм процесуального права, неправильно застосував до спірних правовідносин п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, не врахував, закриваючи провадження у справі на стадії підготовчого засідання, не перевірив, чи залишилися між сторонами неврегульовані питання, а отже, дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Колегія суддів зазначає, що у справі, яка переглядається, внаслідок закриття провадження залишився невирішеним спір, вбачається відсутність у матеріалах справи доказів остаточного вирішення питання про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок позивача та відповідача, усунення їх накладення, наявність яких позивач заперечувала, та яку мала намір спростувати при розгляді справи по суті.
Саме лише посилання суду першої інстанції на відсутність у матеріалах справи письмових заперечень з боку позивача не свідчить про вирішення судом спірних правовідносин та жодним чином не сприяє здійсненню ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача.
Таким чином, постановлена судом першої інстанції ухвала про закриття провадження у справі є передчасною та не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а отже, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, закріплене у ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції, було порушено.
Як убачається з матеріалів справи, представником позивача ОСОБА_2 неодноразово заявлялись суду клопотання про його участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку з метою надання належної правової допомоги позивачці ОСОБА_1 у розгляді даної цивільної справи, в задоволенні яких судом було щоразу відмовлено.
Доводи скаржника про те, що суд безпідставно визнав обов`язковою особисту участь її представника в судових засіданнях і відмовив у проведенні судових засідань в режимі відеоконференції з участю її представника, який знаходиться територіально віддалено від суду, та про що неодноразово наголошувалось суду, колегія суддів вважає обґрунтованими, що свідчить про те, що судом першої інстанції порушено принцип рівності та змагальності сторін.
Згідно із ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак вона підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного  суду Волинської області від 18 червня 2025 року в цій справі скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді