ОКРЕМА ДУМКА
судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 (справа № 398/2733/23, провадження № 51-523км25)
 
Постановою від 7 серпня 2025 року колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) скасувала вирок Кропивницького апеляційного суду від 20 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_2 і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Із цим рішенням я не згодна, виходячи з такого.
Як зазначено в мотивувальній частині постанови, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що апеляційний суд на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) закрив провадження за епізодами крадіжок майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (із проникненням в автомобіль і житло відповідно) замість кваліфікації інкримінованих за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) діянь за ч. 1 ст. 162 цього Кодексу, враховуючи зміст постанови об`єднаної палати Суду від 7 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21.
Вважаю окреслений підхід помилковим через його невідповідність суті законодавчих вимог щодо кримінального провадження.
За матеріалами справи на попередніх стадіях кримінального провадження окремі епізоди діянь засудженого ОСОБА_2 , які, на думку більшості суддів, апеляційний суд повинен був кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК, не мали самостійної юридичної оцінки, а входили до обсягу обвинувачення за ч. 4 ст. 185 цього Кодексу. Кримінальний проступок за ч. 1 ст. 162 КК розміщено в іншому розділі вказаного Кодексу, ніж злочин, передбачений ст. 185 КК, наведені правопорушення посягають на різні об`єкти кримінально-правової охорони та  відрізняються за змістом. До того ж проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища при вчиненні крадіжки є способом доступу до майна, на  заволодіння якого спрямований умисел винуватця, такі дії охоплюються ст. 185 КК і не утворюють сукупності з ч. 1 ст. 162 цього Кодексу. Слід також зауважити, що саме з огляду на корисливий мотив, спрямованість умислу та  згаданий спосіб його реалізації в багатьох справах, у котрих особи обвинувачувались у викраденні майна з транспортних засобів, учинений злочин кваліфікувався без ознаки проникнення у сховище.
Крім того, під час касаційного перегляду не було враховано, що ОСОБА_2 не  повідомлялася підозра за ч. 1 ст. 162 КК, такого окремого обвинувачення йому не висувалося, він від нього не захищався, а в суді касаційної інстанції захисник ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційної скарги прокурора. 
Укотре акцентую, що законодавство України про кримінальну відповідальність не  передбачає процедури перекваліфікації судом декриміналізованих діянь на  інші статті (частини статей) Особливої частини КК. Приписи п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК безальтернативні й зобов`язують закрити кримінальне провадження, після чого продовження апеляційного перегляду неможливе. Між тим за загальним правилом передумовою зміни правової оцінки обставин (у тому числі, як ідеться в постанові від 7 серпня 2025 року) є їх безпосереднє дослідження апеляційним судом, що виключається у разі закриття провадження. Попри це в зазначеному аспекті постанова Суду не містить обґрунтувань стосовно процедури нового розгляду.
На моє переконання, розширене тлумачення вказаної норми процесуального права йде в розріз із усталеним підходом, за яким у разі розбіжностей у  тлумаченні позиції законодавця застосовується закон, що поліпшує становище особи. 
До того ж у самому правовому висновку об`єднаної палати, на рішення котрої спиралася більшість суддів, немає категоричного судження, яке би безумовно вимагало зміни кваліфікації в справах подібної категорії. 
Таким чином вважаю правильним рішення апеляційного суду про закриття кримінального провадження за епізодами крадіжок, розмір яких з огляду на  приписи ст. 5 КК слід вважати дрібним. Отже, підстав для скасування вироку Кропивницького апеляційного суду від 20 листопада 2024 року не було.
Подібний юридичний підхід застосовано і в постановах Суду у справах № 488/3009/23, 184/881/21, 226/165/23, 537/765/22, 131/135/23, 272/722/19, 333/11505/23, 219/1639/19, 242/127/21. 
Заразом варто вказати, що скасовуючи вирок апеляційного суду в повному обсязі, суд касаційної інстанції допустив суперечності у своїй позиції. Попри положення ст. 442 КПК у постанові не відображено які статті закону було порушено на стадії апеляційного перегляду при розгляді інших питань, не  пов`язаних із закриттям кримінального провадження за епізодами крадіжок  майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і в чому саме полягають ці  порушення. Наприклад, за наслідками касаційної процедури Суд погодився з  рішенням про закриття провадження за епізодом крадіжки майна ОСОБА_6 , звідси, і відсутня підстава для скасування вироку в цій частині з призначенням нового апеляційного розгляду.
Підсумовуючи, вважаю, що вирок Кропивницького апеляційного суду від 20  листопада 2024 року стосовно ОСОБА_2 належало залишити без зміни, а  касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Суддя                                                                                                                 ОСОБА_1