УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2025 року
м. Київ
справа № 461/437/19
провадження № 51- 2430 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого                   ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 червня 2025 року, 
встановив:
Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вироком Галицького районного суду м. Львова від 01 липня 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 369-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов'язаними із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_6 звільнено від кримінального покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю пов`язаними із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 червня 2025 року вирок залишено без змін.
Захисник звернувся із касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Водночас, відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог                 ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, вказує, зокрема, на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої та апеляційної інстанцій, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали ці суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
При цьому, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій касаційній скарзі захисник не зазначає, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, та які саме доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив та як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судом рішення і чому їх слід відносити до підстав для їх скасування касаційним судом згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370,404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Проте, адвокатом  ОСОБА_4 в не додано копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5  залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                 ОСОБА_3