Справа № 127/29986/24 
Провадження № 33/801/604/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2025 року	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

       Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 08 вересня 2024 року о 03 год 06 хв. по вул. Київській, 76 у м. Вінниці він керував транспортним засобом марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
        ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року, справу направити для розгляду за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Висновки суду першої інстанції щодо його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначав, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Більше того при зупинці транспортного засобу він заявив про готовність пройти огляд у медичному закладі після пред`явлення ним відповідних документів, які на момент зупинки у нього були відсутні, проте поліцейські відмовили йому та склали протокол.
       Також суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області, порушивши вимоги статті 276 КУпАП. Звертав увагу, що він постійно проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , хоча тимчасово проживав у м. Вінниці.
       Суд першої інстанції не надав можливості брати участь у судовому засіданні, незважаючи на те, що він тривалий час перебував на лікуванні та надсилав на електронну адресу суду відповідні довідки і заяви. Зокрема 26 травня 2025 року він направив заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, тому що знаходився на стаціонарному лікуванні, проте суд не відклав розгляд справи, чим позбавив його можливості давати пояснення, подавати докази та заявляти клопотання, що є суттєвим порушенням вимог статті 268 КУпАП.
       Перед початком судового засідання ОСОБА_1 вчергове подав клопотання про відкладення судового засідання, мотивуючи необхідністю залучення адвоката. Зазначене клопотання задоволенню не підлягає, тому що у справі брали участь два захисники ОСОБА_1 – професійні адвокати Макаренко О. О. і Слуцька Т. В. Жодних обґрунтувань неможливості їх участі в суді апеляційної інстанції чи укладення угоди з іншим адвокатом з 04 червня 2025 року – часу подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції заява ОСОБА_1 не містила.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 271316 від 08 вересня 2025 року 08 вересня 2024 року о 03 год 06 хв. по вул. Київській, 76 у м. Вінниці ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
       Протокол складений уповноваженою особою, а його зміст відповідає вимогам статті 256 КУпАП, протокол підписаний особою, яка його склала. 
        ОСОБА_1  своїм правом надати пояснення не скористався, відмовившись при цьому від його підписання. Будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол чи дії працівників поліції в протоколі не вказав, пояснень по суті правопорушення не надав.
       Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
       Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції № 1452/735, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
        Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (далі – Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 
       У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (пункт 7 Розділу І Інструкції).
       Згідно з пунктом 8 Порядку  у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
       Отже нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проходження огляду в закладі охорони здоров`я. При цьому така відмова утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
       Відтак законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм пункту 2.5 ПДР України.
       Працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, в зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
       З наявного в матеріалах справи відеозапису випливає очевидний висновок, що дії  ОСОБА_1 були спрямовані на уникнення проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку. Зокрема на відеозаписі зафіксовано, що  ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу, натомість наполягав на проходженні огляду в закладі охорони здоров`я після пред`явлення ним відповідних документів, які, як він пояснив, на момент зупинки у нього були відсутні. Згідно з пунктом 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб. А тому відсутність у водія документів, які він обов`язково повинен був мати, не може бути визнано законною підставою відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. При цьому жодних підстав для відмови від огляду на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не навів, що з урахуванням його поведінки і тривалості часу спілкування з поліцейськими беззаперечно вказує на намагання уникнути огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто фактичну відмову ОСОБА_1 від такого огляду.
       Дії водія  ОСОБА_1 правильно кваліфіковані поліцейськими як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, та саме з підстав відмови від такого огляду на нього складено протокол про адміністративне правопорушення.
       Отже відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за статтею 130 КУпАП.
       Висновок суду першої інстанції про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 130 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.
       Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       За приписами статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис є доказами у справі про адміністративне правопорушення та підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, а тому суд правильно взяв їх до уваги.
       Оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд не бачить підстав не довіряти вищезазначеним доказам, оскільки вони не спростовані матеріалами справи, в тому числі і доводами апеляційної скарги.
       Посилання в апеляційній скарзі про те, суд першої інстанції що безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області, порушивши вимоги статті 276 КУпАП, апеляційний суд відхиляє.
       Частиною першою статті 276 КУпАП установлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
       Оскільки місцем вчинення адміністративного правопорушення є м. Вінниця, вул. Київська, 76, що за територіальною підсудністю відноситься до Вінницького міського суду Вінницької області, а місце реєстрації чи місце проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є визначальним для визначення підсудності справи про адміністративне правопорушення, то розгляд цієї справи Вінницьким міським судом Вінницької області відповідає вимогам закону в частині дотримання правил підсудності.
       Безпідставними є також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розгляду справи у його відсутність та позбавлення можливості реалізувати в суді передбачені статтею 268 КУпАП права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.
       Як видно з матеріалів справи вона неодноразово призначалась до розгляду суддею суду першої інстанції, зокрема на 17 жовтня 2024 року, 25 листопада 2024 року, 07 січня 2025 року, 30 січня 2025 року, 07 квітня 2025 року, 12 травня 2025 року та 26 травня 2025 року. Однак ОСОБА_1 постійно клопотав про відкладення розгляду з різних причин, що свідчить про штучне затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення.
       Особа, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадження у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
       Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
       Підстав вважати, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутність  ОСОБА_1 , який неодноразово клопотав про відкладення розгляду, і позбавив його можливості реалізувати в суді передбачені статтею 268 КУпАП права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, немає.        
       Крім того ОСОБА_1 скористався своїм правом на захист шляхом подання апеляційної скарги до апеляційної інстанції.
       Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
       Таким чином доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, досліджених та оцінених судом першої інстанції, не є істотними і не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2025 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                 О. С. Панасюк